02.07.2026 
ЄУН 337/3373/26
Провадження № 2/337/2588/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

02 липня 2026 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:
головуючого судді Сидорової М.В., 
за участі секретаря Коваленко В.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики та стягнення коштів за договором зберігання,
ВСТАНОВИВ:
25.05.2026 до суду через систему «Електронний суд» (сформовано в системі 22.05.2026) надійшов вказаний позов ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Сімонець Є.О., який позивач мотивує тим, що 25.05.2025 між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в борг ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 700,00 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 25.07.2025 без відсотків. Факт отримання коштів відповідачем підтверджується написаною відповідачем власноруч розпискою, оригінал якої знаходиться у позивача, в якій відображені усі істотні умови правочину, з якими відповідач погодився. Своє зобов`язання про повернення позики відповідачем не виконано. Неодноразові перемовини з відповідачем щодо повернення боргу, з метою досудового врегулювання спору, виявилися безрезультатними. Оскільки станом на дату подання позову відповідач позику у розмірі 700 доларів США не повернув, позивач вимушений звернутись за захистом своїх порушених прав до суду. За офіційним курсом НБУ станом на день звернення до суду 1,00 долар США становить 44,23 грн, а тому розмір заборгованості, еквівалентний 700 доларів США, становить 30961,00 грн.
Крім того, 25.05.2025 позивач передав ОСОБА_2 на відповідальне зберігання наступне майно: кулер, одна одиниця, вартістю 6 000 грн; монітор, 2 одиниці, вартістю 5 000 грн на загальну суму 10 000, 00 грн; комп`ютер, 2 одиниці, вартістю 6000 грн на загальну суму 12 000 грн. Загальна вартість майна, що передано на зберігання відповідачу, становить 28 000 грн. Факт передачі вказаних речей позивачем ОСОБА_2 підтверджується написаною відповідачем власноруч розпискою, де відображені усі істотні умови правочину, з якими відповідач погодився. Відповідно до зазначеної розписки відповідач зобов`язався забезпечити належні умови зберігання майна та повернути майно зазначене у розписці позивачу у повному обсязі та в належному стані до 09.09.2025. Також, у розписці зазначено, що ОСОБА_2 зобов`язався у разі втрати, пошкодження або неможливості повернення майна відшкодувати повну вартість майна у розмірі зазначеному у цій розписці. Станом на дату подання позову відповідач майно, яке зазначено у розписці позивачу не повернув, його вартість не відшкодував.
Просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у розмірі 30961,00 грн та вартість майна, переданого за договором зберігання, в розмірі 28000,00 грн.
Ухвалою суду від 26.05.2026 вказаний позов було залишено без руху, а позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
01.06.2026 до суду через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою суду від 03.06.2026 у цивільній справі за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання з викликом сторін.
Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Сімонець Є.О. в судове засідання не з`явилися, від представника позивача – адвоката Сімонець Є.О. надійшла заява, вякій вона просить провести розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. Відзиву або зустрічного позову від відповідача не надходило.
Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.
Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно з ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
За змістом ст. 3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтями 638, 640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Частиною 1 ст. 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).
Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Наслідки порушення договору позичальником визначені у ст. 1050 ЦК України: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. 
Відповідно до ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
Відповідно до ч. 1 ст. 936 ЦК України, за договором зберігання одна сторона (зберігач) зобов`язується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронності.
Частиною 1 ст. 937 ЦК України визначено, що договір зберігання укладається у письмовій формі у випадках, встановлених статтею 208 цього Кодексу. Договір зберігання, за яким зберігач зобов`язується прийняти річ на зберігання в майбутньому, має бути укладений у письмовій формі, незалежно від вартості речі, яка буде передана на зберігання. Письмова форма договору вважається дотриманою, якщо прийняття речі на зберігання посвідчене розпискою, квитанцією або іншим документом, підписаним зберігачем.
Відповідно до ст.938 ЦК України, зберігач зобов`язаний зберігати річ протягом строку, встановленого у договорі зберігання . Якщо строк зберігання у договорі зберігання не встановлений і не може бути визначений виходячи з його умов, зберігач зобов`язаний зберігати річ до пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення. Якщо строк зберігання речі визначений моментом пред`явлення поклажодавцем вимоги про її повернення, зберігач має право зі спливом звичайного за цих обставин строку зберігання вимагати від поклажодавця забрати цю річ в розумний строк.
Зберігач зобов`язаний вживати усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Якщо зберігання здійснюється безоплатно, зберігач зобов`язаний піклуватися про річ, як про свою власну (ст. 942 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 949 ЦК України, зберігач зобов`язаний повернути поклажодавцеві річ, яка була передана на зберігання, або відповідну кількість речей такого самого роду та такої самої якості.
За втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах (ч.1 ст.950 ЦК України).
Статтею 951 ЦК України передбачено відшкодування збитків, завданих поклажодавцеві: збитки, завдані поклажодавцеві втратою (нестачею) або пошкодженням речі, відшкодовуються зберігачем: 1) у разі втрати (нестачі) речі - у розмірі її вартості; 2) у разі пошкодження речі - у розмірі суми, на яку знизилася її вартість.
Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Відповідно до п. 3, п. 4 ч.1 ст.208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.
Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Крім того, відповідно до ст.192 ЦК України, іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті чинне законодавство не містить.
Суд встановив, що 25.05.2025 між сторонами був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 700 доларів США, які зобов`язався повернути до 25.07.2025.
Факт укладання такого договору підтверджується розпискою позичальника ОСОБА_2 від 25.05.2025 про отримання від позивача ОСОБА_1 в борг грошових коштів в сумі 700 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 25.07.2025 без відсотків.
Отже, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши надані докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 діючи вільно, на власний розсуд 25.05.2025 уклали договір позики, за яким позивач передав у власність відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 700 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 25.07.2025 без відсотків.
При цьому, суд враховує, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 у справі № 355/385/17, постанови Верховного Суду від 24.01.2024 у справі № 686/18121/21, від 19.05.2021 у справі № 128/891/20-ц).
Крім того, факт укладання договору позики та його правомірність як правочину ким-небудь із сторін не оспорена, та підтверджується наданими суду позивачем копією боргової розписки від 25.05.2025.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається позичальником позикодавцю за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також, засвідчуючи отримання позичальником от позикодавця певної грошової суми або речей.
Водночас, як встановлено судом, відповідач порушив умови укладеного договору, оскільки належним чином не виконав свого зобов`язання щодо повернення позики в обумовлений сторонами строк, чим порушив законні права позивача, які підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 30961,00 грн, що еквівалентно 700 доларів США.
Також суд встановив, що 25.05.2025 між сторонами був укладений договір зберігання, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 на зберігання наступне майно: кулер, одна одиниця, вартістю 6 000 грн; монітор, 2 одиниці, вартістю 5 000 грн на загальну суму 10 000, 00 грн; комп`ютер, 2 одиниці, вартістю 6000 грн на загальну суму 12 000 грн. Загальна вартість майна, що передано на зберігання відповідачу становить 28 000 грн. Відповідач зобов`язався забезпечити належні умови зберігання та повернути зазначене майно у повному обсязі та в належному стані на першу вимогу або до 09.09.2025. Датою фактичної передачі майна на зберігання є 25.05.2025. У разі втрати, пошкодження або неможливості повернення майна ОСОБА_2 зобов`язався відшкодувати повну вартість майна у розмірі, зазначеній у розписці.
Факт укладання такого договору зберігання та прийняття майна на зберігання підтверджується розпискою позичальника ОСОБА_2 про отримання від позивача ОСОБА_1 вищевказаного майна.
За своєю суттю розписка про отримання на зберігання майна, яка підписана ОСОБА_2 , є документом, який підтверджує як укладення договору, так і його умови, а також, засвідчує отримання відповідачем от позивача зазначених в ній речей на зберігання.
Факт укладання цього договору та його правомірність як правочину ким-небудь із сторін не оспорена, та підтверджується наданою суду позивачем копією розписки.
Отже, з`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши надані докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 діючи вільно, на власний розсуд 25.05.2025 уклали договір зберігання, за яким позивач передав відповідачу ОСОБА_2 на зберігання майно назагальну вартість 28 000 грн, яке останній зобов`язався повернути у повному обсязі та в належному стані на першу вимогу або до 09.09.2025, а у разі втрати, пошкодження або неможливості повернути майно зобов`язався відшкодувати його повну вартість у розмірі, зазначеному у розписці.
При цьому судом встановлено, що відповідач порушив умови укладеного договору, оскільки належним чином не виконав свого зобов`язання щодо повернення майна в обумовлений сторонами строк, чим порушив законні права позивача, які підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відповідача вартості переданого на зберігання майна у розмірі, зазначеному у розписці – 28000 грн.
Також суд враховує, що відповідач обґрунтованого заперечення проти позову не надав, в судове засідання не прибув і жодним чином позовні вимоги не спростував.
Таким чином, позов слід задовольнити повністю.
Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачів понесені ними судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1331,20 грн.
Керуючись ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 280, 282 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) суму боргу за договором позики у розмірі 30961,00 грн; вартість майна, переданого за договором зберігання, у розмірі 28000,00 грн; судові витрати зі сплати судового збору 1331,20 грн, усього 60 292 (шістдесят тисяч двісті дев`яносто дві) гривні 20 копійок.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя        М.В. Сидорова