ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

25 травня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/6296/25
Головуючий у першій інстанції – Павлов В. Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/729/26

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:
головуючого-судді: Онищенко О.І.
суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л.
Позивач: ОСОБА_1 
Відповідач: ОСОБА_2 
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 
Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором купівлі-продажу (суддя Павлов В.Г.), ухвалене у м. Прилуки, 
В С Т А Н О В И В:
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором купівлі-продажу від 26 листопада 2020 року.
Позов мотивовано тим, що 26 листопада 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до пункту 3 договору продаж житлового будинку вчинено за 113 600 грн, з яких 20 000 грн покупець сплатив продавцеві до підписання договору, а решту вартості майна у розмірі 93 600 грн зобов`язався сплатити двома платежами: 46 800 грн - до 15 червня 2021 року, 46 800 грн - до 01 травня 2022 року, шляхом перерахування коштів на банківський рахунок, зазначений у договорі. Свої зобов`язання за договором позивач виконав, звільнив житловий будинок та передав його у фактичне володіння і користування відповідача. Натомість відповідач у встановлені договором строки не сплатив кошти у розмірі 40160 грн. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання позивач нарахував у відповідності до вимог ст.625 ЦК України на зазначену суму 3% річних у сумі 5672.86 грн та інфляційні втрати в сумі 24394.17 грн. Посилаючись на невиконання договору купівлі-продажу будинку в добровільному порядку позивач змушений звернутись до суду з даним позовом.
Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 грудня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором купівлі-продажу задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 41 806, 34 грн та 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн.
Рішення суду мотивовано тим, що факт укладення між сторонами договору купівлі-продажу житлового будинку від 26 листопада 2020 року, передання позивачем майна відповідачу та невиконання останнім у повному обсязі обов`язку з оплати його вартості підтверджуються матеріалами справи та сторонами не заперечуються. Суд першої інстанції встановив, що несплаченою залишилася заборгованість у розмірі 40 160 грн, з яких 19 310 грн - за першим платежем, строк виконання якого настав 15 червня 2021 року, та 20 850 грн - за другим платежем, строк виконання якого настав 01 травня 2022 року. Водночас, пославшись на пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, суд дійшов висновку про можливість нарахування інфляційних втрат у розмірі 1 247,97 грн та трьох процентів річних у розмірі 398,37 грн лише за період прострочення першого платежу з 16 червня 2021 року до 23 лютого 2022 року включно. У зв`язку з цим суд стягнув з відповідача на користь позивача 41 806,34 грн заборгованості та, з урахуванням складності справи, обсягу наданої правничої допомоги і часткового задоволення позову, 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсаційних нарахувань, передбачених статтею 625 ЦК України. Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції невірно застосував пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, оскільки спірні правовідносини виникли з договору купівлі-продажу, а не з договору позики чи кредитного договору. На думку скаржника, інфляційні втрати та три проценти річних не є штрафними санкціями, а входять до складу грошового зобов`язання, тому підлягають нарахуванню за весь період прострочення, у тому числі після 24 лютого 2022 року. Також апелянт посилається на безпідставність зменшення судом першої інстанції розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
Згідно з приписами ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Судом встановлено, що 26 листопада 2020 року між ОСОБА_1 , як продавцем, та ОСОБА_2 , як покупцем, укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Прилуцького районного нотаріального округу Чернігівської області Шрайбер В.В. та зареєстрований у реєстрі за № 1859, за умовами якого ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_2 придбав житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до пункту 3 договору продаж зазначеного житлового будинку вчинено за 113 600 грн, з яких 20 000 грн покупець сплатив продавцю до підписання договору, а решту вартості майна зобов`язався сплатити двома платежами: 46 800 грн - до 15 червня 2021 року та 46 800 грн - до 01 травня 2022 року шляхом перерахування коштів на рахунок продавця в АТ КБ «ПриватБанк».
Сторони в судовому засіданні визнали, що відповідач частково виконав грошове зобов`язання за договором, однак із порушенням установлених договором строків, сплативши 11 січня 2022 року 27 490 грн та 10 жовтня 2022 року 25 950 грн.
За розрахунком позивача, здійсненим з урахуванням часткового виконання відповідачем грошового зобов`язання, загальний розмір заборгованості за договором купівлі-продажу становить 70 227,03 грн, з яких: 40 160 грн - основний борг, 24 394,17 грн - інфляційні втрати, 5 672,86 грн - три проценти річних (а.с. 31-33).
Основний борг складається із заборгованості за першим платежем у розмірі 19 310 грн та за другим платежем у розмірі 20 850 грн. На суму першого простроченого платежу у розмірі 46 800 грн позивач нарахував інфляційні втрати у розмірі 1 707,44 грн та три проценти річних у розмірі 811,63 грн за період з 16 червня 2021 року до 11 січня 2022 року, а після часткової сплати відповідачем 27 490 грн - на залишок простроченої заборгованості у розмірі 19 310 грн інфляційні втрати у розмірі 11 561,94 грн та три проценти річних у розмірі 2 260,06 грн за період з 11 січня 2022 року до 05 грудня 2025 року.
На суму другого простроченого платежу у розмірі 46 800 грн позивач нарахував інфляційні втрати у розмірі 4 607,89 грн та три проценти річних у розмірі 626,99 грн за період з 02 травня 2022 року до 10 жовтня 2022 року, а після часткової сплати відповідачем 25 950 грн - на залишок простроченої заборгованості у розмірі 20 850 грн інфляційні втрати у розмірі 6 516,90 грн та три проценти річних у розмірі 1 974,18 грн за період з 10 жовтня 2022 року до 05 грудня 2025 року.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
За змістом статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Частиною першою статті 692 ЦК України передбачено обов`язок покупця оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.
Відповідно до статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).
Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно із Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ), що набрав чинності 17 березня 2022 року, Прикінцеві та перехідні положення ЦК України доповнено пунктом 18, за змістом якого в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та в тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Наведена норма є спеціальною, встановлює виняток із загального правила відповідальності за прострочення грошового зобов`язання та не підлягає розширювальному тлумаченню. Її дія поширюється на правовідносини кредиту або позики, у яких боржник має статус позичальника, а інша сторона - кредитодавця або позикодавця (Подібний правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 31 січня 2024 року у справі № 183/7850/22).
У цій справі відповідач є покупцем за договором купівлі-продажу, а позивач - продавцем нерухомого майна. Укладений між сторонами договір не є договором кредиту чи позики, а передбачає обов`язок покупця сплатити визначену сторонами ціну майна у погоджені договором строки. Сам по собі факт визначення сторонами поетапного порядку сплати частини вартості майна не змінює правової природи спірного зобов`язання та не перетворює його на кредитне або позикове.
Відповідач належних і допустимих доказів на спростування наданого позивачем розрахунку не подав, власного розрахунку належних до стягнення сум до суду не надав, правильність визначеного позивачем розміру інфляційних втрат та трьох процентів річних не спростував.
За таких обставин апеляційний суд не вбачає підстав вважати розрахунок позивача необґрунтованим або таким, що не дає можливості встановити розмір заявлених до стягнення сум, нарахованих відповідно до частини другої статті 625 ЦК України.
Відтак позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором купівлі-продажу від 26 листопада 2020 року в загальному розмірі 70 227,03 грн, з яких: 40 160 грн - основний борг, 24 394,17 грн - інфляційні втрати, 5 672,86 грн - три проценти річних, є доведеними та підлягають задоволенню у повному обсязі.
Таким чином, суд першої інстанції, правильно встановивши фактичні обставини справи щодо укладення між сторонами договору купівлі-продажу, наявності у відповідача грошового зобов`язання та прострочення його виконання, неправильно застосував до спірних правовідносин пункт 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних після 24 лютого 2022 року.
Оскільки рішення суду першої інстанції в резолютивній частині містить висновок про часткове задоволення позову та відмову у задоволенні решти позовних вимог, а за наслідками апеляційного перегляду апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі, рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 грудня 2025 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 у повному обсязі.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. 
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є особою з інвалідністю II групи, а тому звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.
У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги, скасуванням рішення суду першої інстанції та ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі, з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 3 028 грн, з яких: 1 211,20 грн - за розгляд справи судом першої інстанції та 1 816,80 грн - за апеляційний розгляд справи.
Судові витрати включають судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення, якщо сторона заздалегідь заявила про такі витрати.
Верховний Суд у постанові від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 зазначив, що склад і розмір витрат на правничу допомогу є предметом доказування у справі. Для підтвердження цих витрат необхідно подати договір про надання правничої допомоги, акт приймання-передачі послуг, платіжні документи та розрахунок витрат. Наявність таких доказів є підставою для їх відшкодування стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Таким чином, Верховний Суд роз`яснив, що перелік доказів витрат на правничу допомогу не є вичерпним, а їх оцінка перебуває у межах дискреції суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 звернула увагу на те, що для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом і клієнтом, оскільки при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, з урахуванням не лише факту їх понесення, а й їх необхідності та розумності
У позовній заяві позивач зазначив попередній розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у сумі 12 000 грн.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції позивач надав витяг з договору про надання правничої допомоги № б/н, розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу від 06 листопада 2025 року на суму 12 500 грн, яка складається з 1 500 грн за попередню консультацію та 11 000 грн за складення позовної заяви, а також квитанцію до прибуткового касового ордера від 07 листопада 2025 року про сплату ОСОБА_1 12 500 грн.
Разом із тим апеляційний суд враховує, що надана позивачу попередня консультація за своїм змістом була пов`язана з підготовкою та складенням позовної заяви, а тому фактично охоплюється послугою зі складення позову та не свідчить про надання окремої самостійної правничої допомоги, яка потребує додаткового відшкодування у заявленому розмірі
Колегія суддів за наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених ОСОБА_1 на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 137 та частиною третьої статті 141 ЦПК України, та враховуючи обсяг виконаних адвокатом Васюк Д.Г. робіт (складання позовної заяви), задоволення позову, прийшла до висновку що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 12500 грн є не співмірним зі складністю справи, обсягом наданої роботи та часом її виконання, у зв`язку з чим підлягає зменшенню до 10 000 грн. 
Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.1 4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, - 
У Х В А Л И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 11 грудня 2025 року скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором купівлі-продажу задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) заборгованість за договором купівлі-продажу від 26 листопада 2020 року в загальному розмірі 70 227,03 грн, з яких: 40 160 грн - основний борг, 24 394,17 грн - інфляційні втрати, 5 672,86 грн - три проценти річних.
Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) 10 000 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 3 028 грн, з яких: 1 211,20 грн - за розгляд справи судом першої інстанції, 1 816,80 грн - за апеляційний розгляд справи.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом 30 днів з дня складення повної постанови. 

Головуючий: Судді: