У х в а л а
20 травня 2026 року
м. Київ
Справа № 332/3387/25
Провадження № 61-6501ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 (далі - скаржниця), в інтересах якої діє адвокат Писаренко Сергій Юрійович (далі - адвокат),
на постанову Запорізького апеляційного суду від 17 квітня 2026 року
у справі за позовом ОСОБА_2 (далі - позивач) до скаржниці про зміну розміру аліментів на утримання дітей і
в с т а н о в и в:
1. У липні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до суду, у якому просив:
- змінити розмір аліментів, стягнутих із позивача згідно з рішенням Заводського районного суду міста Запоріжжя від 31 травня 2011 року у справі № 2-896/11 у розмірі 1/4 частини його доходу щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь скаржниці на їхню дитину - ОСОБА_3 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - донька), - починаючи з 4 квітня 2011 року, до повноліття дитини; 
- стягнути з позивача на користь скаржниці аліменти на доньку у розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати набранням судовим рішення законної сили;
- змінити розмір аліментів, стягнутих із позивача згідно із судовим наказом Заводського районного суду міста Запоріжжя від 9 лютого 2022 року у справі № 332/279/22 у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь скаржниці на їхню дитину - ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - син), - починаючи з 20 січня 2022 року, до досягнення дитиною повноліття; 
- стягнути з позивача на користь скаржниці аліменти на сина у розмірі 1/6 частини всіх видів його доходу (заробітку), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дати набранням судовим рішенням законної сили.
2. 13 жовтня 2025 року Заводський районний суд міста Запоріжжя ухвалив рішення, згідно з яким відмовив у задоволенні позову.
3. 17 квітня 2026 року Запорізький апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою скасував рішення суду першої інстанції й ухвалив нове - про задоволення позову.
4. 13 травня 2026 року адвокат в інтересах скаржниці сформував у підсистемі «Електронний суд» касаційну скаргу (вх. № 15311/0/220-26 від 14 травня 2026 року), у якій просив скасувати зазначену постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
5. Верховний Суд вважає, що підстав для відкриття касаційного провадження немає.
5.1. Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).
5.2. Не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково (пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України).
5.3. Конституційний Суд України у рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах визнав таким, що відповідає Конституції України (є конституційним), пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
5.4. Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення та зменшення їх розміру, припинення стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (пункт 3 частини шостої статті 19 ЦПК України).
5.5. Предметом позову є зменшення розміру аліментів на дітей. З огляду на це за законом справа є малозначною.
5.6. Скаржниця у касаційній скарзі зазначила, що остання стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес і має виняткове значення для скаржниці. Мотивувала так: 
- фундаментальне питання у цій справі полягає у тому, чи можна вважати зміною сімейного стану народження дитини, яка народилася за 6 років до видачі судового наказу про стягнення аліментів, і зменшити розмір аліментів з цієї підстави;
- справа стосується утримання дітей військовослужбовця під час війни, що є питанням державної ваги та захисту прав дитини в особливих умовах. Сплата аліментів у достатньому розмірі має значення для гармонійного та всебічного розвитку дітей.
5.7. Верховний Суд вважає, що скаржниця не обґрунтувала фундаментальність питання права у цій справі для формування єдиної правозастосовної практики. Можливий вплив на саму скаржницю бажаного для неї висновку не підтверджує таку фундаментальність. Скаржниця не продемонстрував інтерес з боку суспільства до розгляду та вирішення справи № 332/3387/25, як і те, що цей інтерес є значним. Відсутні аргументи про виняткове значення цієї справи для скаржниці. Вона не погодилася з оскарженим судовим рішенням. Однак це не означає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики, що справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для скаржниці. 
5.8. Наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судові рішення у малозначних справах можливо оскаржити у касаційному порядку, скаржниця не мотивувала. 
6. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 ЦПК України).
6.1. Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.
6.2. Згідно з практикою ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).
6.3. «Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).
6.4. Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує правомірну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі «Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).
6.5. Скаржниця отримала доступ до судів першої й апеляційної інстанцій і мала можливість навести аргументи та докази проти позову. Право касаційного оскарження згідно з процесуальним законом обмежене. Це обмеження спрямоване на забезпечення виконання Верховним Судом завдання із забезпечення сталості та єдності судової практики у порядку та спосіб, визначені таким законом (частина перша статті 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»). Зазначена мета є правомірною.
6.6. Оскаржені судові рішення за загальним правилом у касаційному порядку переглянути не можна. Передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків немає. За наведених умов обмеження на подання касаційної скарги є пропорційними вказаній правомірній меті та не порушують сутність права скаржниці на доступ до суду.
Керуючись статтями 19, 260, 261, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
п о с т а н о в и в :
1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Запорізького апеляційного суду від 17 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на утримання дітей.
2. Копію ухвали надіслати особі, яка подала цю скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.
Судді 		Д. А. Гудима	
		Є. В. Краснощоков	
		П. І. Пархоменко