ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

03 липня 2026 року	Справа №160/10807/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді	Прудника С.В. 	 	
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

27.04.2026 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла сформована 24.04.2026 року через систему «Електронний суд» позовна заява ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області , в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 06.04.2026 року №045750021503 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII та п.12 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII з урахуванням довідок про заробітну плату від 19.03.2026 року №7.5-22/14 та від 19.03.2026 року №7.5-22/15;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII та п.12 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII з 30.03.2026 року, у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках, виданих Південно-Східною митницею від 19.03.2026 року №7.5-22/14 та від 19.03.2026 року №7.5-22/15, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи з 10.11.1989 року по 09.01.2026 року та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України як одержувач пенсії за віком та звернулася із заявою про переведення на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII у зв`язку зі збереженням такого права згідно з пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII. За результатами розгляду заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області прийнято рішення про відмову в переведенні на інший вид пенсії з мотивів незарахування окремих періодів роботи в митних органах до стажу державної служби та відсутності, на думку відповідача, необхідного двадцятирічного стажу державної служби станом на 01 травня 2016 року. Позивач не погоджується із зазначеним рішенням та вважає його протиправним, оскільки стверджує, що станом на 01 травня 2016 року мала понад 20 років стажу державної служби, перебувала на посаді державної служби, а весь період її служби в митних органах підлягає зарахуванню до стажу державної служби відповідно до положень Митного кодексу України, Податкового кодексу України, Закону України «Про державну службу», а також Порядків обчислення стажу державної служби, затверджених Кабінетом Міністрів України. На підтвердження своєї позиції позивач посилається на записи трудової книжки, довідки про стаж державної служби та складові заробітної плати, видані Південно-Східною митницею, положення статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII, пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII, статті 588 Митного кодексу України, статті 344 Податкового кодексу України, а також на практику Верховного Суду щодо зарахування служби в митних органах до стажу державної служби та збереження права на призначення пенсії державного службовця. З огляду на викладене позивач просить суд визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у переведенні на пенсію державного службовця, зобов`язати орган Пенсійного фонду перевести її на пенсію державного службовця з 30 березня 2026 року, здійснити обчислення пенсії у розмірі 60 відсотків заробітної плати відповідно до поданих довідок та провести виплату належних сум з урахуванням уже виплачених пенсійних виплат.
За відомостями з витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.04.2026 року, зазначена вище справа була розподілена та 28.04.2026 року передана судді Пруднику С.В.
04.05.2026 року ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до свого провадження означену позовну заяву та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
27.05.2026 року від Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач-2 заперечував проти задоволення адміністративного позову в повному обсязі. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач-2 зазначив, що позивач звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України із заявою від 30.03.2026 про переведення на інший вид пенсії відповідно до норм Закону України «Про державну службу» №889-VIII, та що за результатами розгляду поданих документів оскаржуваним рішенням від 06.04.2026 №045750021503 їй було відмовлено у такому переведенні. Відповідач-2 послався на положення Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, відповідно до якого визначення права особи на пенсійне забезпечення здійснюється на підставі всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів. Також відповідач-2 зазначив, що відповідно до статті 90 Закону України «Про державну службу» №889-VIII пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється згідно із Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а право на пенсію державного службовця зберігається лише за умови дотримання вимог, визначених пунктами 10 та 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII та статтею 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII. На думку відповідача-2, позивач не відповідає встановленим законодавством умовам, оскільки на момент набрання чинності Законом №889-VIII (01.05.2016) не мала необхідного стажу державної служби у розумінні статті 25 Закону №3723-XII та відповідних підзаконних нормативно-правових актів. Крім того, відповідач-2 зазначив, що періоди служби в митних органах, у тому числі на посадах, що передбачають присвоєння спеціальних або персональних звань, не підлягають зарахуванню до стажу державної служби, який дає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII. У зв`язку з цим відповідач-2 дійшов висновку про правомірність прийнятого рішення від 06.04.2026 №045750021503 та вважав, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні, оскільки Головне управління діяло в межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначені чинним законодавством України.
28.05.2026 року від ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначила, що відповідачем-2 відзив на позовну заяву подано з пропуском встановленого судом процесуального строку та без клопотання про його поновлення. Крім того, позивач звернула увагу суду на те, що відповідач-2 фактично не заперечує наявності у осіб, які відповідають вимогам пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про державну службу» №889-VIII та статті 37 Закону України «Про державну службу» №3723-ХІІ, права на призначення пенсії державного службовця, однак дійшов помилкового висновку про відсутність такого права у позивача. На думку позивача, відповідач-2 неправильно застосував норми матеріального права, безпідставно не врахувавши положення статей 569, 588 Митного кодексу України, підпункту 7 частини другої статті 46 Закону України «Про державну службу» №889-VIII та інших нормативно-правових актів, які передбачають зарахування періоду служби в митних органах до стажу державної служби. Позивач зазначила, що станом на 01.05.2016 перебувала на посаді державної служби та мала понад 26 років стажу державної служби, що підтверджується наданими до матеріалів справи доказами. Також позивач вказала, що оскаржуване рішення не містить належного правового обґрунтування, не відповідає вимогам Закону України «Про адміністративну процедуру», а відповідачем-2 не доведено правомірності прийнятого рішення. У зв`язку з цим позивач просила суд прийняти відповідь на відзив та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
10.06.2026 року від Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач-1 заперечував проти задоволення адміністративного позову в повному обсязі. В обґрунтування своєї правової позиції відповідач-1 зазначив, що після звернення позивача із заявою про перерахунок пенсії були розглянуті надані нею довідки про заробітну плату №7.5-22/69 та №7.5-22/70 від 26.12.2022, видані Дніпровською митницею Державної митної служби України, за період роботи з 01.11.1989 по 30.06.2000. За твердженням відповідача, під час проведення відповідного розрахунку було встановлено, що врахування зазначених довідок при обчисленні пенсії призводить до зменшення коефіцієнта заробітної плати позивача з 2,68254 до 2,63563, що, у свою чергу, зумовлює зменшення розміру пенсійної виплати. Саме з цих підстав Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було прийнято рішення про відмову у проведенні перерахунку пенсії, оскільки, на думку відповідача, такий перерахунок є недоцільним. Також відповідач-1 вказав, що діяв у межах наданих законом повноважень та відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а тому вважає свої дії правомірними та такими, що не порушують прав позивача. Посилаючись на зазначені обставини, відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
11.06.2026 року від ОСОБА_1 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивач зазначила, що відповідачем-1 у поданому відзиві наведено доводи, які не відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на неправильному застосуванні норм матеріального права. Зокрема, позивач наголосила, що відповідач-1 безпідставно ототожнює спеціальні звання та проходження служби в митних органах із такими, що не підлягають зарахуванню до стажу державної служби, тоді як чинне законодавство та правове регулювання спірних правовідносин передбачає включення відповідних періодів служби до стажу державної служби для цілей застосування статті 37 Закону України №3723-XII. Крім того, позивач вказала, що відповідач-1 не врахував фактичні обставини проходження нею державної служби, підтверджені матеріалами справи, зокрема трудовою книжкою та відповідними довідками, а також не надав належного обґрунтування відмови у переведенні на пенсію державного службовця. Позивач також зазначила, що висновки відповідача-1 є формальними, не містять повного аналізу всіх доказів та не відповідають вимогам мотивованості рішень суб`єкта владних повноважень, визначеним законодавством та практикою Верховного Суду.
Справа розглянута в межах строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, встановленого статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України - в межах шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом установлено, матеріалами справи підтверджено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває з 24.12.2022 року на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області як одержувач пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
30.03.2026 позивачем подано заяву, зареєстровану за №7825, та документи щодо переведення на пенсію за віком відповідно до Прикінцевих положень Закону України “Про державну службу” від 10.12.2015 року №889-VIII (далі - Закон №889-VIII), якими передбачено право на пенсійне забезпечення державних службовців відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” №3723-XII від 16.12.1993 року (далі - Закон №3723-XII).
За принципом екстериторіальності зазначену заяву передано для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.
За результатами розгляду заяви та поданих документів Головним управлінням Пенсійного фонду України у Київській області прийнято рішення від 06.04.2026 року №045750021503 про відмову у проведенні перерахунку пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до заяви №7825 від 30.03.2026 року щодо переходу на інший вид пенсії за нормами Закону України від 10.12.2015 №889-VIII “Про державну службу” (далі – Закон №889-VIII).
У рішенні зазначено, що статтею 90 Закону №889-VIII передбачено здійснення пенсійного забезпечення державних службовців відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Також наведено, що відповідно до пунктів 10 і 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону України №3723-XII мають:
державні службовці, які на 01.05.2016 обіймали посади державної служби та мали не менше 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби; 
особи, які на 01.05.2016 мали не менше 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби. 
Відповідач зазначає, що статтею 25 Закону №3723-XII визначено категорії посад державних службовців, а віднесення посад до відповідних категорій здійснюється Кабінетом Міністрів України.
Крім того, у рішенні міститься посилання на статтю 154 Митного кодексу України та постанову Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 №839 “Про спеціальні звання посадових осіб органів доходів і зборів”, якою регулюється порядок присвоєння спеціальних звань посадовим особам митних органів.
На цій підставі відповідач дійшов висновку, що періоди роботи посадових осіб у митних органах та органах державної фіскальної служби на посадах, у межах яких присвоювалися персональні або спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби.
Також зазначено, що станом на 01.05.2016 позивач не перебувала на посаді державної служби та не мала 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, у зв`язку з чим підстави для призначення пенсії за статтею 37 Закону №3723-XII відсутні.
Рішення містить роз`яснення про право на його оскарження в судовому порядку відповідно до статті 105 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Позивач, вважаючи спірне рішення протиправним та безпідставним, звернулася до суду із даною позовною заявою.
Надаючи оцінку встановленим обставинам та аргументам учасників справи, які мають значення для вирішення справи, суд виходить з такого.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
01.05.2016 набув чинності Закон №889-VIII у якому згідно ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень визнано такими, що втратили чинність, зокрема: Закон № 3723-ХІІ, крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Відповідно до пункту 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII «державні службовці, які на день набрання чинності вказаним Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Попереднього Закону та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців».
Згідно із пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII «для осіб, які на день набрання чинності вказаним Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених у статті 25 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 №3723-XII в порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців».
При цьому, відповідно до пункту 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII визначено, що перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України.
Таким чином, Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №889-VIII передбачено, що за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу держслужби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років стажу держслужби незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на держслужбі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII, але за певної додаткової умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до ч.1 ст. 37 Закону №3723-XII на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом 1 частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01.01.2011 – страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Отже, наведена норма визначає, що необхідною умовою для наявності у осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, права на пенсію відповідно до згаданої статті є досягнення такими особами певного віку та наявність страхового стажу, передбаченого абз.1 ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» ( далі - Закон №1058-ІV).
При цьому, зазначений вік визначається ст.26 Закону №1058-ІV, зокрема:
Особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу … з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років.
Таким чином, обов`язковою умовою для збереження в особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-XII після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених ч.1 ст. 37 Закону №3723-XII і пунктів 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо: віку (для чоловіків – 62 роки, для жінок – 60 років), страхового стажу (33 рік), стажу державної служби (20 років станом на 01.05.2016).
Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у рішенні Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 04 квітня 2018 року у зразковій справі №822/524/18 та у постановах від 26 червня 2018 року у справі №676/4235/17, від 10 квітня 2019 року у справі №607/2474/17.
Постановою Кабінету Міністрів України від 14.09.2016 №622 «Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб», зі змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 12.07.2024 №823, затверджено Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб (далі - Порядок №622, зі змінами).
Пунктом 4 Порядку №622 установлено, що пенсія державним службовцям призначається з дати звернення, але не раніше дати виникнення права, в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, 
- заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. При цьому:
- посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років враховуються в розмірах, установлених на день звернення за призначенням пенсії за останньою займаною посадою державної служби (або прирівняною до неї у разі відсутності у державному органі відповідних посад державної служби);
- розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв починаючи з 1 травня 2016 року. Середньомісячна сума зазначених виплат за 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат на 60.
За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні;
- у разі коли в осіб, зазначених в пункті 2 цього Порядку, станом на дату звернення немає 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією починаючи з 1 травня 2016 р., середньомісячна сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за наявні місяці роботи починаючи з 1 травня 2016 р. на кількість таких місяців. За бажанням особи неповні місяці роботи на посаді державної служби враховуються як повні. При цьому для державних службовців, які звернулися за призначенням пенсії у травні 2016 р., а також для осіб, які не працювали починаючи з 1 травня 2016 р. на посадах державної служби, сума виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років) визначається з розрахунку таких виплат за травень 2016 р. як за повний місяць;
- матеріальна допомога та виплати, які нараховуються за період, що перевищує календарний місяць, враховуються в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді.
Абзацом шостим пункту 4 Порядку №622, зі змінами, установлено, що за бажанням осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і які на дату виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір зазначених в абзацах третьому - п`ятому цього пункту виплат визначається в середніх розмірах, визначених законодавством, таких виплат за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі. Середньомісячна сума зазначених виплат за місяць визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за місяць на фактичну чисельність державних службовців за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі.
Слід зазначити, що згідно з положеннями сьомого абзацу пункту 4 Порядку №622, зі змінами, передбачено: «Визначення заробітної плати для призначення пенсії державним службовцям, які працювали в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, здійснюється з урахуванням положень пунктів 4-1 і 4-2 цього Порядку». При цьому, дана норма права не містить умов щодо дати проведення державним органом класифікації посад.
Пунктом 4-1 Порядку №622, зі змінами встановлено, що для призначення пенсії державним службовцям, які працювали з 1 січня 2024 р. в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посади яких було класифіковано, заробітна плата визначається з урахуванням:
посадових окладів, надбавок за ранг та вислугу років у розмірах, установлених на дату звернення за призначенням пенсії (за посадою, передбаченою штатним розписом);
розмірів виплат, зазначених в абзацах третьому - п`ятому пункту 4 цього Порядку, визначених у середньомісячних сумах за період починаючи з 1 січня 2024 р. до місяця звернення особи. При цьому для державних службовців, які звернулися за призначенням пенсії у січні 2024 р., середньомісячна сума таких виплат визначається з розрахунку виплат за січень 2024 р. як за повний місяць.
Розмір посадового окладу визначається за останньою займаною особою посадою державної служби, передбаченою штатним розписом державного органу, на дату звільнення або звернення особи за призначенням пенсії.
Особам, які працювали на посадах державної служби, класифікацію яких було проведено, і мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та які на дату виходу на пенсію не перебувають на державній службі, розмір виплат, зазначених в абзацах третьому - п`ятому пункту 4 цього Порядку, починаючи з 1 січня 2024 р. за вибором таких осіб визначається в середньомісячних сумах за період з 1 січня 2024 р. до місяця звернення особи або за місяць, що передує місяцю звернення за призначенням пенсії, але не раніше 1 січня 2024 р., визначених за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) державної служби у штатному розписі державного органу, встановленою на основі класифікаційного коду, в середніх розмірах, визначених законодавством, таких виплат. Середньомісячна сума зазначених виплат за місяць визначається шляхом ділення загальної суми таких виплат за місяць на фактичну чисельність державних службовців за відповідною (прирівняною) посадою (посадами) за останнім місцем роботи на державній службі за визначеним класифікаційним кодом. При цьому для осіб, які звернулися за призначенням пенсії у січні 2024 р., середньомісячна сума таких виплат визначається з розрахунку виплат за січень 2024 р. як за повний місяць.
Для призначення пенсії державним службовцям, які працювали з 1 січня 2024 р. у державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посади яких було класифіковано, подаються довідки про:
посадовий оклад, надбавки за ранг та вислугу років, які особа отримувала за останнім місцем роботи на державній службі, за формою згідно з додатком 1;
розміри виплат, зазначених в абзаці третьому цього пункту, які особа отримувала за останнім місцем роботи на державній службі, за формою згідно з додатком 2;
середньомісячний розмір виплат, визначений за вибором особи, відповідно до абзацу п`ятого цього пункту, за формою згідно з додатком 3.
Пунктом 5 Порядку №622, зі змінами, встановлено, довідки про заробітну плату державних службовців, визначені за формами згідно з додатками 1-6, видаються виключно для призначення згідно з пунктами 10 і 12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України від 10 грудня 2015 р. № 889-VIII “Про державну службу” пенсії відповідно до статті 37 Закону України від 16 грудня 1993 р. № 3723-XII “Про державну службу” та не є підставою для перегляду раніше призначеної пенсії державного службовця.
Аналіз наведених норм свідчать, що призначення пенсії державного службовця на умовах пунктів 10, 12 Прикінцеві та перехідні положення Закону №889-VІІІ здійснюється за заявою особи, до якої долучаються довідки про заробітну плату.
Слід зазначити, що класифікацію посад було запроваджено постановою Кабінету Міністрів України від 23 жовтня 2023 року № 1109, якою затверджено Каталог типових посад державної служби і критеріїв віднесення до таких посад.
Враховуючи те, що умови оплати праці посадових осіб та працівників митних органів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 20.10.2021 №1103, то до посадових осіб і працівників митних органів не застосовувалися умови оплати праці на основі класифікації посад, що підтверджується висновком Міністерства фінансів України, зазначеним у листі від 19.12.2023 №08040-11-61/35464.
Однак, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2025 №618 «Деякі питання оплати праці посадових осіб та працівників митних органів», що набрала чинності 31.05.2025, затверджено Каталог типових посад посадових осіб митних органів та алгоритм формування груп митних компетенцій для типових посад посадових осіб митних органів, на підставі яких проведено класифікацію посад в митних органах. При цьому, підпунктом 5 пункту 2 цієї постанови КМУ передбачено, що постанова Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 р. № 1103 “Деякі питання оплати праці посадових осіб та працівників митних органів” (Офіційний вісник України, 2021 р., № 84, ст. 5399) застосовується в частині визначення розмірів та умов оплати праці для посадових осіб та працівників: митних органів, що перебувають у стадії ліквідації на день набрання чинності Законом України від 17 вересня 2024 р. № 3977-ІХ “Про внесення змін до Митного кодексу України щодо встановлення особливостей проходження служби в митних органах та проведення атестації посадових осіб митних органів”; Спеціалізованої лабораторії з питань експертизи та досліджень Держмитслужби; Департаменту спеціалізованої підготовки та кінологічного забезпечення Держмитслужби».
На підставі постанови Кабінету Міністрів України від 23.05.2025 №618 в митних органах (крім органів, зазначених у підпункті 5 пункту 2 цієї постанови) та наказу Державної митної служби України від 03.06.2025 №495 «Про проведення класифікації посад державної служби» проведено класифікацію посад державної служби. За результатами проведеної класифікації посаду головного державного інспектора відділу здійснення контролю у невиїзному порядку управління проведення проведення митного аудиту, яку обіймала Позивач, класифіковано за кодом посади 3-VIІI-2, зазначене підтверджується довідкою, виданою Південно-Східною митницею від 19.03.2026 №7.5-22/14.
Отже, позивач працювала з 01.01.2024 в державному органі (Південно-Східній (Дніпровській) митниці), що провів класифікацію посад державної служби у червні 2025 та звільнилася 09.01.2026 з державної служби.
На підставі вищезазначеного та права, передбаченого ч. 3 ст. 45 Закону №1058-ІV, позивач звертаючись 30.03.2026 до відповідача-1 з заявою №7825 щодо переведення її на інший вид пенсії - пенсію державного службовця за віком, разом з вказаною заявою надала довідки Південно-Східної митниці:
- від 19.03.2026 №7.5-22/14 про складові заробітної плати для призначення особі пенсії державного службовця, яка працювала в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посаду якої було класифіковано (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) станом на березень 2025 року (згідно з додатком №1 до постанови №622);
- від 19.03.2026 №7.5-22/15 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка працювала на посадах державної служби, класифікацію яких було проведено, має не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, і яка на дату виходу на пенсію не перебуває на державній службі, за лютий 2026 року (згідно з додатком №3 до постанови №622).
Також, разом із заявою позивач надала:
- довідку Південно-Східної митниці від 16.03.2025 №7.5-01/12-01/10/1508 щодо стажу державної служби позивача.
З огляду на вищезазначене надані позивачем разом із заявою документи, в т.ч. довідки повністю відповідають вимогам чинного законодавства та підтверджують право позивача на перехід на пенсію державного службовця, оскільки пунктом 4-1 Порядку №622, зі змінами, встановлено порядок визначення заробітної плати та форму довідок для призначення пенсії державним службовцям, які працювали з 1 січня 2024 р. в державних органах, що провели класифікацію посад державної служби, та посади яких було класифіковано.
Протиправність рішення від 06.04.2026, в якому зазначено про те, що станом на день набрання, чинності Закону України «Про державну службу» 01.05.2016 позивач не має 20 років стажу на посадах державної служби, спростовується наступним:
Стаж державної служби Позивача станом на 01.05.2016 (день набрання чинності Закону№889-VIII) (з 06.12.1993 по 30.04.2016) складає 26 років 04 місяці 21 день, тобто понад 20 років.
Згідно із приписами пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування є трудова книжка.
Пунктом 3 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 (далі - Порядок № 229), встановлено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка, копія послужного списку, військовий квиток та інші документи, які відповідно до законодавства підтверджують стаж роботи (довідки, виписки з наказів, дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, тощо).
За змістом записів трудової книжки позивача серія НОМЕР_1 та вкладишу до трудової книжки НОМЕР_2 (оригінал знаходиться у позивача) вбачається, що позивач працювала на посадах державної служби в періоди:
- з 10.11.1989 по 01.06.1992 на посаді інспектора Криворізької митниці (записи у трудовій книжці №№ 15-16);
- з 01.06.1992 по 09.06.1997 на посаді начальника відділу платежів, головного інспектора, Дніпропетровської митниці (записи у трудовій книжці №№ 17-21);
- з 10.06.1997 по 23.06.2005 на посаді головного інспектора відділу митних доходів та платежів Дніпровської регіональної митниці (записи у трудовій книжці №№ 22- 27);
- з 24.06.2005 по 02.07.2013 на посадах головного інспектора сектору оформлення відділу митних платежів, головного інспектора сектору митного оформлення відділу адміністрування митних платежів, головного інспектора сектору оформлення відділу адміністрування митних платежів, головного інспектора сектору №2 відділу митного оформлення №2, старшого інспектора митного поста «Дніпропетровськ-Лівобережний» Дніпропетровської митниці (записи у трудовій книжці №№ 28-33);
- з 03.07.2013 по 30.11.2014 на посадах головного державного ревізора-інспектора відділу контролю за декларуванням податку на додану вартість управління оподаткування та контролю окремих об`єктів і операцій, головного державного ревізора-інспектора відділу справляння митних платежів управління оподаткування та контролю об`єктів і операцій, головного державного ревізора-інспектора сектору справляння митних платежів управління оподаткування та контролю об`єктів і операцій Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області (записи у трудовій книжці №№ 34-39);
- з 01.12.2014 по 29.12.2014 на посаді головного державного інспектора відділу організації та планування роботи організаційно-розпорядчого управління Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (записи у трудовій книжці №№ 40-41);
- з 30.12.2014 по 09.12.2019 на посаді головного державного інспектора відділу провадження у справах про порушення митних правил управління аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням, головного державного інспектора сектору боротьби з незаконним переміщенням наркотиків і зброї управління аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням, головного державного інспектора відділу моніторингу ризикових операцій управління аналізу ризиків та протидії митним правопорушенням, головного державного інспектора сектору протидії митним правопорушенням управління боротьби з митними правопорушеннями, головного державного інспектора відділу протидії митним правопорушенням управління боротьби з митними правопорушеннями, головного державного інспектора сектору боротьби з незаконним переміщенням наркотиків і зброї управління протидії митним правопорушенням, головного державного інспектора відділу інформаційно-аналітичної роботи управління протидії митним правопорушенням, головного державного інспектора відділу інформаційно-аналітичної роботи та моніторингу управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Дніпровської митниці ДФС (записи у трудовій книжці №№42-51);
- з 10.12.2019 по 13.07.2021 на посадах головного державного інспектора відділу провадження у справах про порушення митних правил управління запобігання та протидії контрабанді та правопорушенням митних правил, головного державного інспектора відділу провадження у справах про порушення митних правил управління забезпечення протидії митним порушенням, головного державного інспектора відділу комплексного аналізу та супроводження перевірок управління проведення митного аудиту Дніпровської митниці Держмитслужби (записи у трудовій книжці №№ 52-57);
- з 14.07.2021 по 09.01.2026 на посадах головного державного інспектора відділу проведення митного аудиту, головного державного інспектора відділу аналітичної роботи управління проведення митного аудиту, головного державного інспектора відділу аналітичної роботи управління проведення митного аудиту, шляхом укладення контракту, головного державного інспектора відділу організації та проведення пост митного контролю управління проведення митного аудиту, шляхом укладення контракту, головного державного інспектора відділу здійснення контролю у невиїзному порядку управління проведення митного аудиту, шляхом укладення контракту Південно-Східної (Дніпровської) митниці, (записи у трудовій книжці №№ 58-64). Відповідно до наказу Державної митної служби України від 08.08.2025 №775 «Про реорганізацію територіальних органів Держмитслужби» територіальний орган як відокремлений підрозділ Державної митної служби України Дніпровську митницю (код 43971371) перейменовано на Південно-Східну митницю (код 43971371), про що внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відповідний запис 20 серпня 2025 року.
Присягу державного службовця прийнято Позивачем 05.06.1995, про що також здійснено запис в трудовій книжці №19.
Відповідно до даних трудової книжки позивачу присвоєно:
19.06.1992 – персональне звання «Інспектор митної служби ІІ рангу» (запис у трудовій книжці №20) підстава наказ ДМСУ №151к від 19.06.1992;
19.06.1998 – персональне звання «Інспектор митної служби І рангу» (запис у трудовій книжці №23) підстава наказ ДМСУ №279к від 19.06.1998;
24.07.2000 – персональне звання «Радник митної служби 3 рангу» (запис у трудовій книжці №24) підстава наказ ДМСУ №338к від 24.07.2000;
23.09.2003 - персональне звання «Радник митної служби ІІ рангу» (запис у трудовій книжці №25) підстава наказ ДМСУ№562-к від 23.09.2003;
01.04.2004 – спеціальне звання «Радник митної служби 3 рангу» (запис у трудовій книжці №26) підстава наказ ДМСУ №288к від 30.03.2004;
03.07.2013 – присвоєно 11 ранг державного службовця (запис у трудовій книжці №34) підстава наказ №157о від 03.07.2013;
02.01.2014 – присвоєно спеціальне звання радник податкової та митної справи ІІІ рангу (запис у трудовій книжці №37) підстава наказ №716-о від 31.12.2013;
10.12.2019 – присвоєно 6 ранг державного службовця (запис у трудовій книжці №53) підстава наказ №103-о від 10.12.2019;
01.07.2020 – присвоєно спеціальне звання «Радник митної служби ІІІ рангу» (запис у трудовій книжці №54) підстава наказ №440о від 01.07.2020;
Таким чином, позивач має неперервний стаж державної служби у період з 10.11.1989 по 09.01.2026, що складає 36 років 06 місяців (що також підтверджено довідками Південно-Східної митниці від 19.03.2026 №7.5-22/14 та від 16.03.2025 №7.5-01/12-01/10/1508 ).
Окремо слід звернути увагу, що станом на 01.05.2016 позивач перебувала на посаді державної служби (головного державного інспектора сектору протидії митним правопорушенням управління боротьби з митними правопорушеннями Дніпровської митниці ДФС запис в трудовій №45) та має 26 років 04 місяці 21 день, (неперервний стаж у період з 10.11.1989 по 30.04.2016), що повністю спростовує висновки відповідача-2 зазначені в оскаржуваному рішенні від 06.04.2026.
Правове обґрунтування врахування періоду служби в митних органах до стажу державної служби на посадах віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України Про державну службу.
Відповідно до частини 2 статті 9 Закону №3723-ХІІ регулювання правового становища державних службовців, що працюють в органах прокуратури, апаратах судів, дипломатичної служби, митного контролю, служби безпеки, Національної поліції, Національного антикорупційного бюро України та інших, здійснюється відповідно до цього Закону, якщо інше не передбачено законами України.
Із наведеної норми вбачається, що правове становище державних службовців, які працюють в органах митного контролю та апараті інших органів, може регулюватися іншими спеціальними законами. При цьому, Закон №3723-ХІІ застосовується до таких службовців в частині, яка не врегульована спеціальними законами.
Приписами статті 4 Закону України «Про митну справу в Україні» від 25.06.1991 №1262-Х1І (в редакції від 21.03.2000) визначено, що Кабінет Міністрів України організовує і забезпечує здійснення митної справи. Безпосереднє керівництво митною справою покладається на Державну митну службу України, яка є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом. Положення про Державну митну службу України затверджується Президентом України.
Відповідно до статті 7 зазначеного Закону, посадовим особам митних органів України присвоюються спеціальні звання, які встановлюються законами України.
Статтею 5 Закону визначено, що створення, реорганізація та ліквідація митниць, спеціалізованих митних управлінь та організацій, установ і навчальних закладів здійснюється Державною митною службою України за погодженням з Міністерством фінансів України.
В силу наведеного, вбачається, що посадові особи митних органів, яким присвоєно спеціальні звання та які обіймають посади в митних органах для виконання завдань і функцій держави (зокрема у сфері митної політики), фінансуються за рахунок державного бюджету, а відповідно одержують заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету - дійсно перебувають на державній службі та є державними службовцями.
Спеціальним законом, що визначає статус працівників митної служби в Україні, її функції та правові основи діяльності є Митний кодекс України.
Стаття 154 Митного кодексу України 1991 року передбачала, що службовим особам митних органів України присвоюються персональні звання відповідно до займаних посад і стажу роботи.
Частиною першою статті 430 Митного кодексу України (який набрав чинності 1 січня 2004 року) визначено, що пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України «Про державну службу». При цьому, ст.407 цього ж кодексу посадовими особами митної служби України є працівники митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій, на яких цим кодексом та іншими законами України покладено здійснення митної справи, організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій і яким присвоєно спеціальні звання.
Частиною першою статті 569 Митного кодексу України, у редакції Закону №405-VII від 04 липня 2013 року, (далі - МКУ) встановлено, що посадові особи митних органів є державними службовцями.
Частиною першою статті 588 МКУ передбачено, що «пенсійне забезпечення посадових осіб митних органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України Про державну службу. При цьому, період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в митних органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України Про державну службу, незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом».
Отже, ч.1 ст.588 МКУ, тобто Законом України, період служби позивача в митних органах зараховується до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України Про державну службу.
Аналогічні положення щодо віднесення посадових осіб митних органів до державних службовців та пенсійного забезпечення посадових осіб митних органів в порядку та на умовах, передбачених Законом України Про державну службу, передбачались і у редакціях Митного кодексу України від 11 липня 2002 року та від 12 грудня 1991 року (зокрема, частина третя статті 154 Митного кодексу України, у редакції Закону №1970-XII).
Щодо періоду служби позивача з 03.07.2013 по 29.12.2014 (на посадах Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області та Головного управління ДФС у Дніпропетровській області), слід зазначити наступне.
Спеціальним законом, що визначав статус державної податкової служби в Україні, її функції та правові основи діяльності у період роботи позивача на відповідних посадах, був Закон України від 04.12.1990 № 509-XII «Про державну податкову службу в Україні» (далі - Закон №509-XII), а з 12.08.2012 – Податковий кодекс України.
Пунктом 342.4 статті 342 Податкового кодексу України встановлено, що посадові особи контролюючих органів є державними службовцями.
Згідно з абзацами першим, другим пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому, період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
З 01.05.2016 набрав чинності Закон №889-VIII, яким передбачено новий порядок та умови призначення пенсії державним службовцям.
Стаж державної служби до набрання чинності Законом №889-VIII обчислювався відповідно до Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (далі - Порядок №283), та додатку до нього (були чинними до 01 травня 2016 року).
Згідно з п. 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів…. на посадах суддів, слідчих, прокурорів, інших службових осіб, яким присвоєно персональні звання.
Пунктом 4 Порядку №283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи. Скарги, пов`язані з визначенням стажу роботи державних службовців, розглядаються згідно з чинним законодавством.
Процедуру присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів та осіб, уповноважених їх присвоювати визначено Порядком присвоєння спеціальних звань посадовим особам органів доходів і зборів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.10.2013 № 839 (далі - Порядок № 839) (постанова втратила чинність у частині, що стосується присвоєння спеціальних звань посадовим особам митних органів згідно з Постановою КМ України № 501 від 17.06.2020).
Згідно п. 9 Порядку № 839 посадовій особі, яка перебувала на державній службі та вперше призначена на посаду в органах доходів і зборів, присвоюється спеціальне звання за посадою, на яку призначено особу, з урахуванням встановленого співвідношення рангів державних службовців.
Особам, які приймаються на роботу до органів доходів і зборів та яким раніше присвоєно спеціальні звання державної податкової або митної служби, спеціальні звання присвоюються з урахуванням співвідношення, визначеного законом.
За приписами п. 3 Порядку № 839 до строку перебування у спеціальному званні зараховується період роботи в органах доходів і зборів у спеціальному званні (ранзі державного службовця), а також строк перебування у спеціальному званні (ранзі державного службовця) посадових осіб державної податкової та державної митної служби, крім посадових осіб, яким у період роботи в органах доходів і зборів спеціальне звання було присвоєно достроково.
Пунктом 4 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2016 №229 (далі - Порядок № 229), встановлено, що стаж державної служби обчислюється відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону №889-VIII.
Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону №889-VIII до стажу державної служби зараховуються: час перебування на посаді державної служби відповідно до Закону; час перебування на посадах, на яких присвоюються військові та спеціальні звання. Аналогічна норма зазначена й пунктом 4 Порядку №229.
Поставною Кабінету Міністрів України "Питання присвоєння рангів державних службовців та співвідношення між рангами державних службовців і рангами посадових осіб місцевого самоврядування, військовими званнями, дипломатичними рангами та іншими спеціальними званнями" від 20.04.2016 №306 встановлено: 
Додатком №6 співвідношення між рангами державних службовців і спеціальними званнями працівників посадових осіб органів доходів і зборів, відповідно до яких:
Головний державний радник податкової та митної справи 1 ранг державного службовця;
Державний радник податкової та митної справи I рангу 2 ранг державного службовця;
Державний радник податкової та митної справи II рангу 2 ранг державного службовця;
Державний радник податкової та митної справи III рангу 3 ранг державного службовця;
Радник податкової та митної справи I рангу 4 ранг державного службовця;
Радник податкової та митної справи II рангу 5 ранг державного службовця;
Радник податкової та митної справи III рангу 6 ранг державного службовця;
Інспектор податкової та митної справи I рангу 7 ранг державного службовця;
Інспектор податкової та митної справи II рангу 8 ранг державного службовця;
Інспектор податкової та митної справи III рангу 9 ранг державного службовця;
Інспектор податкової та митної справи IV рангу 9 ранг державного службовця;
Молодший інспектор податкової та митної справи 9 ранг державного службовця;
Додатком №13 співвідношення між рангами державних службовців і
спеціальними званнями посадових осіб митних органів, відповідно до яких:
- дійсний державний радник митної служби 1 ранг державного службовця;
- державний радник митної служби I рангу 2 ранг державного службовця;
- державний радник митної служби II рангу 2 ранг державного службовця;
- державний радник митної служби III рангу 3 ранг державного службовця;
- радник митної служби I рангу 4 ранг державного службовця;
- радник митної служби II рангу 5 ранг державного службовця;
- радник митної служби III рангу 6 ранг державного службовця;
- інспектор митної служби I рангу - 7 ранг державного службовця;
- інспектор митної служби II рангу - 8 ранг державного службовця;
- інспектор митної служби III рангу 9 ранг державного службовця;
- інспектор митної служби IV рангу 9 ранг державного службовця;
- молодший інспектор митної служби 9 ранг державного службовця.
Таким чином, законодавством врегульовано співвідношення між рангами державних службовців і спеціальними званнями, які неодноразово були присвоєні Позивачу, що підтверджується записами його трудової книжки.
Аналогічний підхід застосування зазначених норм права висловлений і Верховним Судом у постанові від 03.07.2018 року (справа № 586/965/16-а), від 18.03.2021 року (справа №500/5183/17); від 09.04.2024 (справа №560/9407/22).
Отже, протиправне неврахування відповідачем-2 вказаного періоду протиправно позбавляє позивача права на призначення пенсії державного службовця за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII та п.12 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII.
Саме протиправний висновок відповідача-2 про відсутність у позивача 20 років вказаного стажу станом на 01.05.2016 унеможливлює:
- застосування положень п.12 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII;
- подання довідки відповідно до абзацу шостого пункту 4 Порядок №622, зі змінами.
Відповідно до даних трудової книжки позивача на дату її звернення до відповідача-1 із заявою від 30.03.2026 №7825 про перехід на пенсію за віком, згідно з п.12 Прикінцевих положень Закону №889-VIII та ст. 37 Закону № 3723-ХІІ:
загальний страховий стаж позивача складає 43 років 09 місяці 22 днів;
загальний стаж державної служби позивача станом на 01.05.2016 (день набрання чинності Закону№889-VIII) складає 26 років 04 місяці 21 день.
При цьому, позивач досягла на день звернення до відповідача-1 із заявою №7825 від 30.03.2026 віку - 60 років.
Таким чином, позивачем дотримані всі умови, передбачені законодавством, що надають право на перехід на пенсію за віком, згідно з п.12 Прикінцевих положень Закону №889-VIII та ст. 37 Закону № 3723-ХІІ.
Слід зазначити, що позивач на час звернення за призначенням пенсії не займала посаду державної служби, тому з урахуванням положень ст. 37 Закону №3723-ХІІ розмір пенсії позивача підлягає обчисленню із заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
На підставі зазначеного, позивач користуючись правом, передбаченим, вищезазначеними нормами законодавства та керуючись абзацом шостим пункту 4 Порядку №622, зі змінами, разом із заявою від 30.03.2026 №7825 про перехід на пенсію за віком, згідно з Прикінцевих положень Закону №889-VIII, надала довідки за формами, встановленими Додатками 1 та 3 до вказаної постанови КМУ.
Частиною 3 статті 45 Закону №1058-IV визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Оскільки, позивач звернулася до відповідача-1 із заявою про переведення її на інший вид пенсії 30.03.2026, то саме з цієї дати необхідно здійснити переведення на інший вид пенсії, що також міститься в позовних вимогах.
Ч.2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України). За приписами частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ.
Поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною.
Так, Верховним Судом у справі №580/1617/19 зазначено, що адміністративний суд, з урахуванням фактичних обставин, зобов`язаний здійснити ефективне поновлення порушених прав, а не лише констатувати факт наявності неправомірних дій. Для цього адміністративний суд наділений відповідними повноваженнями, зокрема, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. Окрім цього, варто зауважити, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов, відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх невчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 24.12.2019 по справі №823/59/17.
Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Засіб захисту, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2005 (заява №38722/02).
При цьому, під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тобто ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Таким чином, спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.
Вказана правова позиція суду узгоджується із постановами Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №822/524/18 та від 25.03.2021 у справі №645/3044/17.
Відтак, з метою ефективного та належного захисту прав позивача в спірних правовідносинах, суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 06.04.2026 року №045750021503 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII та п.12 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII з урахуванням довідок про заробітну плату від 19.03.2026 року №7.5-22/14 та від 19.03.2026 року №7.5-22/15 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII та п.12 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII з 30.03.2026 року, у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках, виданих Південно-Східною митницею від 19.03.2026 року №7.5-22/14 та від 19.03.2026 року №7.5-22/15, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи з 10.11.1989 року по 09.01.2026 року та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.
Втім, пред`явлені позовні вимоги до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області не підлягають до задоволення, оскільки цим відповідачем не приймалося спірне рішення.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частин 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч. 2 ст. 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до пункту 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено);5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду понесені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання позовної заяви до суду в розмірі 106,96 грн.
Враховуючи те, що підставою звернення до суду стало протиправне рішення відповідача про відмову у проведенні перерахунку пенсії, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області судовий збір в розмірі 1064,96 грн.
Керуючись ст. ст. 2, 77, 78, 139, 242-243, 245-246, 258, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до відповідача-1: Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 06.04.2026 року №045750021503 про відмову ОСОБА_1 в переведенні на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII та п.12 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII з урахуванням довідок про заробітну плату від 19.03.2026 року №7.5-22/14 та від 19.03.2026 року №7.5-22/15.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перевести ОСОБА_1 на пенсію державного службовця за віком відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII та п.12 Прикінцевих положень Закону України «Про державну службу» №889-VIII з 30.03.2026 року, у розмірі 60 відсотків від заробітку, зазначеного в довідках, виданих Південно-Східною митницею від 19.03.2026 року №7.5-22/14 та від 19.03.2026 року №7.5-22/15, зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи з 10.11.1989 року по 09.01.2026 року та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.
В задоволенні решти заявлених позовних вимог – відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (код ЄДРПОУ 22933548) документально підтверджені судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1064,96 грн. (одна тисяча шістдесят чотири гривні 96 копійок).
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя С. В. Прудник