УХВАЛА

18 травня 2026 року
м. Київ

справа № 161/7860/18
провадження № 61-6084ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Пророка В. В. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В.,
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 17 березня 2026 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії, бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язання вчинити дії, стягувач - ОСОБА_2 ,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії та бездіяльність державного виконавця.
Скарга мотивована тим, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 10 вересня 2018 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку і до досягнення ними повноліття, починаючи з 22 травня 2018 року. На виконання рішення суду був виданий виконавчий лист № 161/7860/18, який через кілька місяців після примусового виконання був повернутий стягувачу. У квітні 2024 року був виданий дублікат виконавчого листа та пред`явлений до виконання за місцем роботи, де його повідомили про наявність заборгованості по сплаті аліментів в сумі 250 000,00 грн. Документів з ВДВС він не отримував, тому не направлення державним виконавцем в установленому порядку постанови про відкриття провадження у справі, інших документів виконавчого провадження, може бути підставою для визнання неправомірними таких дій та бездіяльності державного виконавця. У заяві від 10 квітня 2024 року він вказав адресу фактичного проживання. На його заяву здійснити перерахунок заборгованості за аліментами за період з травня 2018 року по липень 2024 року отримав 16 серпня 2008 року відповідь з відділу ДВС, яку вважає неправомірною, розрахунок заборгованості від 08 серпня 2025 року не відповідає вимогам статей 69, 70, 71, 73 Закону України «Про виконавче провадження». Аліменти з травня 2018 року ним сплачуються добровільно через поштові перекази, банківські перекази, стягувалися по місцю роботи та центром безробіття. Державному виконавцю були надані квитанції зі сплати аліментів на суму 242 759,61 грн. Виконавцем не виконана вимога щодо нарахування аліментів після відрахування податку та військового збору, не враховані квитанції про сплату аліментів, відрахування з місця роботи. Згідно розрахунку виконавця від 08 серпня 2025 року розмір заборгованості на липень становить 338 999,73 грн. Вважає, що борг на 01 липня 2024 року становить 129 034,90 грн, а довідку-розрахунок заборгованості по аліментам складено з порушенням чинного законодавства.
Просить визнати неправомірними дії та бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції по не направленню матеріалів виконавчого провадження з часу його відкритті за дублікатом виконавчого листа № 161/7860/18; визнати неправомірними дії та бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні відкритому за дублікатом виконавчого листа № 161/7860/18 щодо неправильності розрахунку заборгованості у довідці-розрахунку заборгованості з аліментів від 08.08.2025 року за період з травня 2018 року по квітень 2025 року; скасувати довідку-розрахунок заборгованості з аліментів від 08 серпня 2025 року за період з травня 2018 року по квітень 2025 року.
Луцький міськрайонний суд Волинської області ухвалою від 11 грудня 2025 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовив. 
Волинський апеляційний суд постановою від 17 березня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11 грудня 2025 року в цій справі скасував. Скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково.
Визнав неправомірними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 161/7860/18 виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області щодо визначення розміру заборгованості за аліментами та скасував розрахунок заборгованості з аліментів від 08 серпня 2025 року.
Зобов`язав державного виконавця відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції провести перерахунок розміру заборгованості за аліментами за період з грудня 2018 року по квітень 2025 року з врахуванням сплачених боржником аліментів.
01 травня 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права просив скасувати постанову Волинського апеляційного суду від 08 квітня 2026 року в частині відмови у задоволенні . 
Перевіривши доводи касаційної скарги у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з наступних підстав.
Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини першої та другої статті 7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державними виконавцями є керівники органів державної виконавчої служби, їхні заступники, головні державні виконавці, старші державні виконавці, державні виконавці органів державної виконавчої служби.
Державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (стаття 4 ЦПК України).
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно до частин першої, другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України передбачено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частин першої, третьої, четвертої, шостої, восьмої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.
Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.
Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до ФОП, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.
У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, ФОП відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.
Якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, підприємство, установа, організація, ФОП, фізична особа, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів.
Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.
Судом встановлено, що на на виконанні в відділі державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться виконавчий лист (дублікат) № 161/7860/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку, починаючи з 22 травня 2018 року і до досягнення дітьми повноліття (виконавче провадження № НОМЕР_1). Цей виконавчий лист було пред`явлено стягувачем до виконання 16 травня 2024 року. Постановою державного виконавця від 20 травня 2024 року відкрито виконавче провадження. Постанова про відкриття виконавчого провадження надіслана боржнику та стягувачу 20 травня 2024 року за № 115525 рекомендованим поштовим відправленням за вказаними в виконавчому листі адресами.
На заяву представника боржника ОСОБА_7 від 12 липня 2024 року головний державний виконавець ВДВС у м. Луцьку Дмитрук В. Д. 17 липня 2024 року № 266666 повідомив, що заборгованість за аліментами станом на 01 липня 2024 року становить 256 856,76 грн і повторно направив постанову про відкриття виконавчого провадження.
У заяві представника боржника зазначена адреса фактичного проживання боржника ОСОБА_1 у м. Коростені, проте не повідомлено державного виконавця про зміну адреси реєстрації та проживання.
Згідно статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
Відповідно до частин першої, третьої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленомуСімейним кодексом України.
Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (частина восьма статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно пункту 4 розділу XVIІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року, виконавець зобов'язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.
Відповідно до змісту вищенаведених норм законодавства, при здійсненні розрахунку зі сплати аліментів виконавець зобов'язаний враховувати суми аліментних платежів, які сплачені боржником у виконавчому провадженні на користь стягувача, якщо сплата таких сум підтверджена документально.
Задовольняючи частково скаргу ОСОБА_1 апеляційний суд виходив із того, що дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби у м. Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 161/7860/18, виданого Луцьким міськрайонним судом Волинської області щодо визначення розміру заборгованості за аліментами є неправомірними, оскільки розрахунок заборгованості за аліментами від 08 серпня 2025 року здійснений без урахування сплачених боржником аліментів.
Згідно частини першої статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження. Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Отже встановивши, що постанова про відкриття виконавчого провадження була надіслана боржнику та стягувачу 20 травня 2024 року за № 115525 рекомендованим поштовим відправленням за вказаними у виконавчому листі адресами, апеляційний суд правильно виходив із того, що скарга в цій частині є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. 
Згідно статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. 
Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.
Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.
Відмовляючи у задоволенні скарги в частині проведення розрахунку заборгованості з відрахуванням допомоги на оздоровлення, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що судом не встановлено, що боржник отримував допомогу на лікування і з неї утримувалися аліменти. 
Апеляційним судом установлено, що боржник - ОСОБА_1 є військовослужбовцем, утримання аліментів проводиться з грошового забезпечення, розмір відрахувань з його доходів відповідає вимогам статті 70 Закону України «Про виконавче провадження».
Доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду апеляційної інстанцій, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду.
Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
Оскільки правильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, розгляд зазначеної скарги не має значення для формування єдиної правозастосовної практики, а наведені у ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності судового рішення апеляційної інстанції, касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду від 17 березня 2026 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії, бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язання вчинити дії, стягувач - ОСОБА_2 .
Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді: В. В. Пророк 

А. А. Калараш 

Є. В. Петров 

Ухвала відповідно до частини третьої статті 415 ЦПК України оформлена суддею Петровим Є. В.