Справа № 358/492/26  Провадження № 2/358/683/26   	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року м. Богуслав 

Богуславський районний суд Київської області в складі головуючого судді Лебединець Г.С., секретар судового засідання Ведмеденко І.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Укрхудожпром» про визнання права власності за набувальною давністю, -
В С Т А Н О В И В: 

В березні 2026 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, який мотивує наступним.
16 серпня 1982 позивач ОСОБА_1 працювала на Богуславській фабриці «Перемога», яка в подальшому була реорганізована на Богуславську фабрику «Богуславка» у складі концерну «Укрхудожпром». 15.10.1993 вона (позивач ОСОБА_2 ) отримала дозвіл на проживання, зареєструвалася та вселилася в квартиру АДРЕСА_1 . З цього часу вона відкрито та безперешкодно користується вказаною квартирою, проводить в ній капітальні та поточні ремонти за власний кошт, доглядає прибудинкову територію, провела газ до квартири. 18 листопада 1985 року ОСОБА_1 уклала шлюб з ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 19 листопада 1985 року. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивачки – ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. На теперішній час вона продовжує володіти житловим приміщенням – кв. АДРЕСА_1 , відкрито й безперешкодно користується квартирою та є єдиним добросовісним володільцем і користувачем вказаного житла, регулярно сплачує всі комунальні послуги. Однак, до теперішнього часу не має правовстановлюючого документу на квартиру. З цих підстав просить позов задовольнити та визнати за нею право власності за набувальною давністю на кв. АДРЕСА_1 , оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. 
В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають та просять позов задовольнити.
В судове засідання представник відповідача не з`явився, надав заяву про визнання позову.
Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
В порядку ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 
Дослідив матеріали справи, оцінив зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно частини статті 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи.
Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно копії трудової книжки НОМЕР_2 ОСОБА_1 на підставі наказу № 96к від 16.08.1982 прийнята на роботу до Фабрики художніх виробів «Победа» та звільнена з посади на підставі наказу №4к від 01.09.2002 року.– а.с. 10-12.
Рішенням №209/7 від 20.07.2004 року вирішено надати будівлям №68/3, №68/6 по АДРЕСА_2 статус житлових з метою приватизації вказаних споруд та недопущення погіршення їх технічного стану. – а.с.24.
В результаті чого позивач неодноразово зверталася до місцевих органів самоврядування та до голови правління ВАТ «Укрхудожпрому» м. Київ з метою приватизації житлового приміщення наданого для постійного проживання її сім`ї.
В 2023 році позивач звернулася до адвоката з метою надання правничої допомоги з питань оформлення права власності на жиле приміщення в житловому будинку АДРЕСА_3 . 
Адвокатом було направлено адвокатський запит до Виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області з питанням перебування житлового будинку у комунальній власності територіальної громади міста Богуслав. 
23 серпня 2023 року отримавши відповідь №03-05/2344 Виконавчого комітету Богуславської міської ради, в якій йшлося, що територіальна громада міста Богуслав не має у своїй власності, володінні чи розпорядженні житловий будинок АДРЕСА_3 , адвокат припинив надавати правничу допомогу, в результаті чого позивач не мала можливості самостійно продовжувати оформлення житлового приміщення (квартири). – а.с.25.
З копії поквартирної карточки вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована в АДРЕСА_4 з 15.10.1993 року. Вказана обставина вбачається, також, з копії паспорта позивача. – а.с. 15-16.
Згідно робочим проектом газопостачання житлового будинку АДРЕСА_3 , було проведено газ в будинок, замовником якого був ОСОБА_3 (чоловік позивача у справі). -а.с.17-21.
Абонентською книжкою розрахунків за електроенергію, та копіями квитанцій за період 2025 підтверджуються доводи позивача щодо оплати нею послуг з комунального обслуговування кв. АДРЕСА_1 . – а.с.28-34.
Згідно інформації Виконавчого комітету Богуславської міської ради, міською радою не приймалося рішення про прийняття до комунальної власності територіальної громади м.Богуслав об`єкту нерухомого майна – житлового будинку АДРЕСА_3 . 
Згідно довідки КП КОР «Київське обласне БТІ) від 13.02.2026 року за вих. №БУ8430, повідомлено, що станом до 01.01.2013 року квартиру АДРЕСА_1 держана реєстрація не проводилась. – а.с.35.
05.02.2025 року ТОВ «Проект-монтаж-буд» на замовлення позивача було виготовлено технічний паспорт, якого вбачається, що квартира АДРЕСА_1 має загальну площу 61,50 кв.м, з яких: 30,10 кв.м. – житлова площа; 19,90 кв.м. – допоміжна площа, 11,50 кв.м. – літні, неопалювальні приміщення – а.с.36-39.
Відповідно до ч. 1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Згідно п.п.9, 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.
При вирішенні спорів, пов`язаних з набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. 
Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна.
Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст. 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч.2 ст. 344 ЦК).
З огляду на положення статті та роз`яснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою, володілець суб`єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років.
Разом з цим, велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 наголосила на тому, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність.
Таким чином, Велика Палата ВС дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.
Аналогічні правові позиції Верховний Суд висловив і в ряді інших своїх судових рішень, а в постанові від 28.04.2020 у справі № 552/1354/18 вказав також на те, що: за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.
Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давньому володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови).
Тлумачення статті 344 ЦК України свідчить, що для набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю необхідні такі умови: річ, що опинилася у володінні особи, є об`єктивно чужою; володілець суб`єктивно вважає майно своїм; володілець майна має бути добросовісним; володіння здійснювалось протягом усього строку відкрито; володіння майном продовжувалось безперервно.
Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року.
При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови).
Враховуючи, що позивач відкрито, безперервно володіє спірною квартирою більше десяти років, добросовісно нею заволоділа, власник майна відсутній та позивач продовжує відкрито та безперервно ним володіти, наявні правові підстави для визнання за нею в судовому порядку права власності на квартиру за набувальною давністю.
Керуючись ст.ст.12, 19, 81, 141, 263-265, 280 - 289, 354 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:

Позовні вимоги - задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності за набувальною давністю на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 61,50 кв.м, житловою площею 30,10 кв.м., допоміжною площею – 19,90 кв.м., літні, неопалювальні приміщення площею – 11,50 кв.м.
Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: суддя 	Г. С. Лебединець