Справа №587/882/26 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Гончаренко Л. М.	
Номер провадження 33/816/1184/26 	Суддя-доповідач Косолап М. М. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Косолап М.М., за участю секретаря судового засідання – Баришевої А.І, особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 13.04.2026, якою  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП,
у с т а н о в и л а:
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Постановою судді Сумського районного суду Сумської області від 13.04.2026 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 665 гривень 60 копійок.
Судом установлено, що 08.03.2026 року о 00 год 50 хв. в с. Сад на автошляху Н-07 Київ-Суми-Юнаківка ОСОБА_1 керував транспортним засобом Subaru Outback, д.н. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння пройшов на місці зупинки транспортного засобу за допомогою газоаналізатора «Алкотест Драгер 6820» ARRK0032, проба позитивна 1,62 проміле, від проходження огляду на стан сп`яніння в медичному закладі відмовився, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.
Не погодившись з постановою судді, особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою і просив скасувати постанову, провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що постанова є незаконною та необґрунтованою. Він не мав наміру керувати транспортним засобом, оскільки усвідомлював свій стан внаслідок вживання алкоголю напередодні, перебував у автомобілі як пасажир. За кермом перебував його товариш, якого було затримано представниками військових формувань. Після чого військові в грубій формі, під психологічним тиском, наказали негайно прибрати автомобіль з території блокпосту. Перебуваючи на території блокпосту в умовах воєнного стану сприйняв вимоги військових як наказ, обов`язковий до виконання, щоб уникнути конфлікту з озброєними особами, його дії були спрямовані виключно на звільнення проїзної частини на вимогу військових.
Суд не надав належної оцінки відеозапису з боді-камер поліцейських, оскільки на відео зафіксовано первинні пояснення працівникам поліції щодо причин перебування за кермом. Крім того, в якості свідка допитаний ОСОБА_2 , який підтверджував вказані обставини, однак суд першої інстанції поставився до свідчень упереджено.
Вказував, що склад адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачає наявність умислу, однак його дії були вимушеними та короткими за часом, оскільки він проїхав кілька метрів відразу після вимоги військових.
Позиція учасників апеляційного розгляду.
У судовому засіданні особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги. Вказував, що шкодує про свої дії, не мав умислу керувати транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, тому після того, як забрали водія, він відігнав автомобіль на вимогу військових не більше за 50 метрів від блокпосту.
Мотиви суду.
Вислухавши особу, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, суддя дійшла наступного висновку.
Завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності (стаття 245 КУпАП).
Відповідно до частини 1 статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 КУпАП (частина 2 статті 251 КУпАП).
Висновок суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП ґрунтується на фактичних даних досліджених доказів: протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №609057 від 08.03.2026, який за змістом відповідає вимогам статті 256 КУпАП і сумнівів не викликає, містить всі обставини, які складають об`єктивну сторону складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП (а.с.1), чеку Алкотест 6820, тест №640 від 08.03.2026, результат – 1,62 проміле (а.с.2), акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, де в графі «з результатом згоден» ОСОБА_1 поставив свій підпис (а.с.3), рапорту (а.с.4), відеозапису вчиненого правопорушення (а.с.6).
На підставі вказаних доказів, які є належними, допустимими, достовірними та достатніми для ухвалення відповідного рішення, суддя суду першої інстанції цілком вірно дійшов висновку, що 08.03.2026 року о 00 год 50 хв. в с. Сад на автошляху Н-07 Київ-Суми-Юнаківка ОСОБА_1 керував транспортним засобом Subaru Outback, д.н. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху та вчинив правопорушення, передбачене частиною 1 статті 130 КУпАП.
З такими висновками погоджується і апеляційний суд, виходячи з наступного.
Частина 1 статті 130 КУпАП, зокрема, передбачає відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до Закону України «Про дорожній рух» єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою КМУ від 10.10.2001 №1306.
Пункт 1.3 Правил дорожнього руху передбачає, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (пункт 1.9 Правил дорожнього руху).
Пунктом 2.9 «а» Правил дорожнього руху України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не мав наміру керувати автомобілем і діяв виключно на виконання вимоги військовослужбовців на блокпосту, є аналогічні доводам, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.
Так, суд першої інстанції з відеозапису установив, що ОСОБА_1 рухався на автомобілі, працівники поліції його зупинили, дійсно він повідомив, що тільки від`їхав, що їхав з його другом, якого тільки забрали.
Тобто, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості повідомити військових, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння та не може керувати транспортним засобом або від`їхати з блокпосту та зупинитись, що він не зробив, а продовжував слідувати далі.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки такі дії ОСОБА_1 свідчить про свідоме порушення пункту 2.9 «а» Правил дорожнього руху України. 
Судом першої інстанції взято до уваги показання свідка ОСОБА_2 про те, що 07.03.2026 близько 22 год ОСОБА_1 попрохав його відвезти з м. Суми до дому, так як перебував в стані алкогольного сп`яніння. Він керував автомобілем Субару, а ОСОБА_1 та його дружина були пасажирами. На блокпосту їх зупинили для перевірки документів та його забрали працівники СБУ у м. Суми на перевірку особистості, а на наступний день відпустили. Проте показами свідка не спростовується наявність складу адміністративного правопорушення передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 , а тому доводи апеляційної скарги про упередженість суду при оцінці показань свідка є необґрунтованими.
Крім того безпосередньо дослідивши відеозаписи, які долученні до протоколу про адміністративне правопорушення відповідно до частини 2 статті 266 КУпАП, апеляційний суд установив, що ОСОБА_1 дійсно пояснював працівникам поліції про те, що його товариша, який перебував за кермом, на блокпосту забрали військові, однак ці обставини не спростовують факту порушення ним частини 1 статті 130 КУпАП та не підтверджують факту перебування в стані крайньої необхідності.
За вимогами статей 17,18 КУпАП особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, необхідної оборони або яка була в стані неосудності, не підлягає адміністративній відповідальності. Не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності. Про це прямо зазначено у статті «для усунення небезпеки, яка загрожує». Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.
Перебування на блокпосту та необхідність звільниту проїзну частину на вимогу військових не свідчить про стан крайньої необхідності, тобто необхідності усунення небезпеки, яка загрожує.
Апеляційний суд критично ставиться до доводів апеляційної скарги в цій частині, оскільки, як правильно зазначив суд першої інстанції, за даних обставин ОСОБА_1 мав можливість діяти іншими засобами – повідомити військових, що він перебуває в стані алкогольного сп`яніння та не може керувати транспортним засобом.
За наведеного доводи апеляційної скарги в цій частині є неспроможними.
Апеляційний суд переглянувши справу в межах апеляційної скарги, дійшов висновку, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суддя суду першої інстанції розглянув справу на підставі доказів зібраних особою, уповноваженою на складання протоколу про адміністративне правопорушення, надавши їм відповідну оцінку, визнавши їх достатніми у своїй сукупності і взаємозв`язку для доведення вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП. 
Під час розгляду справи не було встановлено неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. При розгляді справи в повному обсязі дотримані положення статей 268, 279, 280 КУпАП, постанова судді є законною, обґрунтованою і належним чином умотивованою, тому на підставі пункту 1 частини 7 статі 294 КУпАП вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, без задоволення.
Керуючись статтею 294 КУпАП,
п о с т а н о в и л а:
Постанову судді Сумського районного суду Сумської області від 13.04.2026 відносно ОСОБА_1 – залишити без змін, а його апеляційну скаргу на цю постанову - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Сумського апеляційного суду	Косолап М. М.