КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 червня 2026 року м. Київ справа №640/18641/20
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Жукової Є.О. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу 
за позовом	ОСОБА_1 	
до	Головного управління ДПС у м. Києві	
про	визнання протиправними та скасування податкових повідомлень -рішень.,	

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м.Києві (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26.04.2017 № 1368008-1305, від 27.03.2018 № 20666-1305-2652.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.08.2020 позовну заяву залишено без руху у зв`язку із встановленням недоліків позовної заяви.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.09.2020 позовну заяву повернуто у зв`язку з неусуненням недоліків позовної заяви.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2020 скасовано ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.09.2020 та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.08.2020 позовну заяву залишено без руху у зв`язку із встановленням пропуску строку звернення до адміністративного суду з оскарженням податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС у м. Києві від 26.04.2017 № 1368008-1305.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.03.2021 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06.12.2022 замінено первісного відповідача Головне управління ДПС у м. Києві на його правонаступника Головне управління ДПС у м. Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ідентифікаційний код 44116011).
Відповідно до Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду від 13.12.2012 № 2825-ІХ ліквідовано Окружний адміністративний суд міста Києва; утворено Київський міський окружний адміністративний суд із місцезнаходженням у місті Києві; визначено територіальну юрисдикцію Київського міського окружного адміністративного суду, яка поширюється на місто Київ.
Пунктом 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ установлено, що з дня набрання чинності цим Законом: до початку роботи Київського міського окружного адміністративного суду справи, підсудні окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, розглядаються та вирішуються Київським окружним адміністративним судом
На виконання положень п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду" від 13 грудня 2022 року №2825-ІХ, справа №640/18641/20 надіслана до Київського окружного адміністративного суду за належністю.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.11.2025 справа розподілена судді Жуковій Є.О.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 12.11.2025 прийнято справу до провадження судді Жукової Є.О., розгляд справи розпочато спочатку, суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. 
Аргументуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідно до абз.1 п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення - рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 Податкового кодексу України. У розумінні абз.1 п.286.5 ст.286 Податкового кодексу України, єдиною правовою підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Позивач зазначає, що земельна ділянка за адресою: м.Київ, вул.Милославська, 23 не зареєстрована за позивачем, що підтверджується довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та Інформацією з Державного земельного кадастру про право власності на земельну ділянку, а тому позивач не є власником та землекористувачем вказаної земельної ділянки. Крім того, земельна ділянка не надавалася позивачу у тому числі на підставі договорів оренди, суборенди, сервітуту, тощо. Також позивач не набував права користування відповідною земельною ділянкою на підставі рішення суду.
Відповідачем, 05.01.2026 подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого, проти задоволення позову заперечує, з підстав того, що у позивача наявний договір щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою від 31.07.2015 № 13036-15/2 діє до 30.10.2015; договір щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою від 31.07.2015 № 13040-15/2 діє до 30.10.2015; договір щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою від 31.07.2015 № 13045-15/2 діє до 30.10.2015; договір щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою від 31.10.2015 № 13040-15/3 діє до 30.12.2015, договір щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою від 05.05.2016 №13045-15/4 діє до 29.06.2016; договір щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою від 05.05.2016 № 13036-15/4 діє до 29.06.2016.
В розрахунках визначення розміру пайової участі (внеску) до договорів щодо пайової участі в утриманні об`єкта благоустрою була підстава, рішення Київської міської ради від 24.02.2011 № 56/5443 «Про затвердження Порядку визначення обсягів пайової участі (внеску) власників тимчасових споруд торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності, засобів пересувної дрібнороздрібної торгівельної мережі, власників (користувачів) майданчиків для харчування біля стаціонарних закладів ресторанного господарства в утриманні об`єктів благоустрою міста Києва та внесення змін до деяких рішень «Київської міської ради, що не має ніякого відношення до земельного податку.
З метою додержання розумного строку розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, суд визнав за можливе розгляд справи здійснювати за наявними матеріалами.
Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, відзив, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:
19.08.2004 між продавцем ТОВ «КІРУС» та покупцем ОСОБА_1 укладено договір купівлі - продажу павільйону з літнею площадкою від 19.08.2004 № 19/08/04, згідно із п.п. 1.1, 1.2 якого продавець передає у власність, а покупець приймає у власність павільйон з літньою площадкою - магазин-кафе на умовах даного договору. Магазин - кафе розміщений у місті Києві по вулиці Милославська, 23, площа - 191, 57 кв.м.
20.08.2004 на підставі договору №19/08/04, сторони підписали акт від 20.08.2004 приймання - передачі малої архітектурної форми по вул. Милославська, 23, м.Київ, за яким продавець передав у власність, а покупець прийняв у власність малу архітектурну форму з літнею площадкою, за адресою: вул. Милославська, 23.
31.07.2015 між позивачем та Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) укладено договір щодо пайової участі в утриманні об`єкту благоустрою №13036-15/2. Згідно із п.1.1 абз.1 п.1.2 Договору, позивач зобов`язується оплатити пайову участь в утриманні об`єкта благоустрою (м.Київ, Деснянський район, вул. Милославська, 23-Д), на території якого розташована тимчасова споруда (кіоск, площею 30 кв.м.), функціональне призначення якого - продаж продуктів та товарів широкого вжитку, власником якого є позивач.
31.07.2015 між позивачем та Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) укладено договір щодо пайової участі в утриманні об`єкту благоустрою №13040-15/2. Згідно із п.1.1 абз.1 п.1.2 Договору, позивач зобов`язується оплатити пайову участь в утриманні об`єкта благоустрою (м.Київ, Деснянський район, вул. Милославська, 23), на території якого розташована тимчасова споруда (кіоск, площею 30 кв.м.), функціональне призначення якого - продаж тютюнових та алкогольних виробів, власником якого є позивач.
31.07.2015 між позивачем та Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) укладено договір щодо пайової участі в утриманні об`єкту благоустрою №13045-15/2. Згідно із п.1.1 абз.1 п.1.2 Договору, позивач зобов`язується оплатити пайову участь в утриманні об`єкта благоустрою (м.Київ, Деснянський район, вул. Милославська, 23), на території якого розташована тимчасова споруда (кіоск, площею 12,25 кв.м.), функціональне призначення якого - інше функціональне призначення, власником якого є позивач.
Головним управлінням ДПС у м. Києві 26.04.2017 прийнято податкове повідомлення - рішення форми "Ф" №1368008-1305 відповідно до якого, ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) визначено суму податкового зобов`язання за платежем "земельний податок з фізичних осіб" за 2017 рік у сумі 6 312,61 грн.
Крім того, Головним управлінням ДПС у м. Києві 27.03.2018 прийнято податкове повідомлення - рішення форми "Ф" №20666-1305-2652, відповідно до якого ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) визначено суму податкового зобов`язання за платежем "земельний податок з фізичних осіб" за 2018 рік у сумі 6 312,61 грн.
Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, звернувся до суду із вказаним позовом.
Оцінивши належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд приходить до наступних висновків.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (ПК України).
Згідно підпункту 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, плата за землю - це обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Також, за підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України, земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів.
Згідно з пунктом 269.1 статті 269 ПК України, платниками податку (плати за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі.
Так, відповідно до положень статті 270 ПК України, об`єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Пунктом 287.1 статті 287 ПК України, передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Згідно з нормами статті 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Відповідно до частин першої, третьої статті 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти.
До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.
Згідно з нормами статей 125, 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Отже, фізична особа є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Згідно з пунктом 286.1 статті 286 ПК України, підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
З огляду на положення наведених норм, обов`язок зі сплати земельного податку виникає з моменту державної реєстрації права власності на земельну ділянку чи права користування нею.
Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, у сфері будівництва, щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
У силу норм пункту 286.5 статті 286 ПК України, нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
З наведеного слідує, що контролюючий орган уповноважений здійснювати нарахування фізичним особам податкових зобов`язань із земельного податку на підставі даних державного земельного кадастру щодо площі земельної ділянки, її нормативної грошової оцінки з урахуванням коефіцієнтів індексації, а також рішення сільських, селищних, міських рад та рад об`єднаних територіальних громад щодо ставок земельного податку.
З матеріалів справи вбачається, що позивач заперечує наявність у нього на праві власності чи у користуванніземельної ділянки, що підтверджується Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна та Інформацією з Державного земельного кадастру про право власності на земельну ділянку.
Відповідачем даний факт не спростовано.
Крім того, 19.08.2004 між продавцем ТОВ «КІРУС» та покупцем ОСОБА_1 укладено договір купівлі - продажу павільйону з літнею площадкою від 19.08.2004 № 19/08/04, згідно із п.п. 1.1, 1.2 якого, продавець передає у власність, а покупець приймає у власність павільйон з літнею площадкою - магазин-кафе на умовах даного договору. Магазин - кафе розміщений у місті Києві по вулиці Милославська, 23, площа - 191,57 кв.м.
Об?єкт розміщений за вказаною адресою, придбано позивачем як малу архітектурну форму (МАФ).
Відповідно до частини 1 ст.181 Цивільного кодексу України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Частиною другої статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.
Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення.
Частиною першою статті 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» встановлено, що мала архітектурна форма - це елемент декоративного чи іншого оснащення об`єкта благоустрою.
До малих архітектурних форм належать: альтанки, павільйони, навіси; паркові арки аркади) і колони (колонади); вуличні вази, вазони і амфори; декоративна та ігрова скульптура; вуличні меблі (лавки, лави, столи); сходи, балюстради; паркові містки; огорожі, ворота, ґрати; інформаційні стенди, дошки, вивіски; інші елементи благоустрою, визначені законодавством.
МАФ є таким об`єктом, який за допомогою відповідного транспортного засобу легко переміщається з місця на місце без його знецінення та зміни його призначення, отже МАФ не є об`єктом нерухомості.
З урахуванням вищеозначених обставин, суд доходить висновку, що оскаржувані податкові повідомлення - рішення від 26.04.2017 № 1368008-1305, від 27.03.2018 № 20666-1305-2652, є такими, що прийняті не в межах та спосіб визначений Податковим кодексом України, а тому є протиправними та підлягають скасуванню.
Суд зазначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
Відповідно до частини першої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних справах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
З урахуванням встановлених судом обставин, оцінивши докази у справі, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд виходить із того, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 840,80 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 21.09.2020р. № 26142.
Таким чином, судовий збір у розмірі 840, 80 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 242-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:
1. Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
2. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 26.04.2017 № 1368008-1305, від 27.03.2018 № 20666-1305-2652.
3. Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві судовий збір у сумі 840, 80 (вісімсот сорок грн. 80 коп).
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Жукова Є.О.