ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6334/26 Справа № 205/5342/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Федотова В. М. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року м. Дніпро 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Пищиди М.М.
суддів: Свистунової О.В., Ткаченко І.Ю.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 27 березня 2025 року за заявою представника позивача – адвоката Білоус Тетяни Григорівни про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правову допомогу у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, -

В С Т А Н О В И В:

Додатковим рішенням Новокодацького районного суду міста Дніпра від 27 березня 2025 року заяву представника позивача – адвоката Білоус Тетяни Григорівни про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правову допомогу по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України, про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу – задоволено частково.
Ухвалено додаткове рішення у цивільній справі № 205/5342/24 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Головний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України, про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень 00 копійок.
В іншій частині у задоволенні заяви – відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою.
В обгрунтування апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим.
З урахуванням вкладеного, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Судом встановлено, що рішенням Новокодацького районного суду міста Дніпра від 09.03.2026 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу «Infiniti G35», 2006 року випуску, об`єм двигуна – 3498 см. куб., VIN-код: НОМЕР_1 , укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відповідно до довідки-рахунку ААВ № 439873 від 30 квітня 2013 року та вирішено питання розподілу судових витрат.
Представником позивача – адвокатом Білоус Т.Г., відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, до закінчення судових дебатів було зроблено заяву про надання доказів понесення витрат на правову допомогу протягом встановленого законом 5-денного строку після ухвалення судом рішення у справі.
У своїй заяві, яка була подана в межах встановленого законодавством строку, представник позивача ставить питання про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу у розмірі 20 200 грн.
Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
Згідно з положеннями ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої та другої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно з п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Водночас згідно з частиною четвертої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).
На підтвердження факту понесення витрат на професійну правничу допомогу до суду надано копії: ордеру на надання правової допомоги ОСОБА_2 адвокатом Білоус Т.Г., договор № 01 від 09.01.2024 року про надання правничої допомоги; додатковий договір № 1 та № 2; акти виконаних робіт-наданих послуг від 30.04.2024 року та від 11.03.2026 року; квитанції про сплату правової допомоги позивачем адвокату Білоус Т.Г.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат по справі у вигляді витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень 00 копійок.
Додаткове рішення суду першої інстанції є законними і обґрунтованими. Судом було правильно застосовано норми процесуального права. Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Додаткове рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 27 березня 2025 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
Повний текст судового рішення складений 25 червня 2026 року.

Судді