П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/22351/25	

Перша інстанція: суддя Попов В.Ф.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача–Шляхтицького О.І.,
суддів: Семенюка Г. В., Федусика А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 10.03.2026 у справі № 420/22351/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області про визнання протиправними та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом у якому просила:
- скасувати рішення Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 14.05.2025 №1172-VIII “Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність гр. ОСОБА_1 ”.
Зобов`язати Таїровську селищну раду Одеського району Одеської області прийняти рішення, яким:
- затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0300 га, кадастровий номер: 5123755800:02:005:3318, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (цільове призначення: КВЦПЗ 02.01), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , розроблений фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника від 15.12.2020 №014472); 
- безоплатно передати у власність ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) земельну ділянку площею 0,0300 га, кадастровий номер: 5123755800:02:005:3318, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Згідно технічного паспорту, у приватній власності (серед іншого) є будівля “Баня”, площею 21,5 м.кв., під літерою “Д”. Право власності або право користування земельною ділянкою під вищевказаною будівлею не оформлено. Отримала дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення нової земельної ділянки площею 0,0300 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за цією ж адресою та одночасно виготовила технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки площею 0,1026 га яка вже перебуває у власності та на якій розташована домобудівля (кадастровий номер: 5123755800:02:005:0108). Після погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, розробником документації із землеустрою (з метою проведення державної реєстрації земельної ділянки площею 0,0300 га) 14.03.2025 було подано зазначений проект землеустрою разом із відповідною заявою Державному кадастровому реєстратору, яким проведено держану реєстрацію земельної ділянки площею 0,0300 га із цільовим призначенням: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування якої: АДРЕСА_1 та присвоєно кадастровий номер: 5123755800:02:005:3318.
Позивачка вважає, що рішення Таїровської селищної ради від 14.05.2025 №1172-VIII “Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність гр. ОСОБА_1 ” є незаконним та таким, що порушує права та інтереси позивача у справі, оскільки зазначені у такому рішенні причини його прийняття - є надуманими та такими, що не відповідають нормам чинного законодавства та фактичним обставинам справи. Посилаючись на норми Земельного кодексу України, Закону України “Про Державний земельний кадастр” просить задовольнити позовні вимоги.
Відповідачем поданий відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнали та зазначили, що затверджена технічна документація із інвентаризації земель окремої земельної ділянки кадастровий номер 5123755800:02:005:0108, що належить ОСОБА_1 , від точки В до Г ділянка межує з землями загального користування селищної ради. Внаслідок розроблення документації із інвентаризації земель (окремої земельної ділянки) кадастровий номер: 5123755800:02:005:0108 конфігурацію та місцеположення суміжної земельної ділянки (5123755800:02:005:0108) безпідставно змінено і, як наслідок, змінилася відповідна земельна ділянка, дозвіл на розробку технічної документації якої надано рішенням №992-VIII від 14.11.2024. Зміна конфігурації та меж земельної ділянки від точки В до Г (межа з землями загального користування) вбачається у порівняльному плані меж земельної ділянки у технічній документації із інвентаризації у виді зміщення межі ділянки від точки В до Г в бік земель загального користування, а отже до земельної ділянки позивача, безпідставно додані землі загального користування, тобто межа робить уклін по діагоналі в бік земель комунальної власності та охоплює землі загального користування. Наведена зміна межі вбачається також і у кадастровому плані земельної ділянки 5123755800:02:005:0108, у якому чітко вбачається зміщення земельної ділянки в бік земель загального користування. Оскільки оновлена конфігурація та межі земельної ділянки безпідставно охоплює землі загального користування. Згідно вимог ст.186 ЗК України, позивачка вказану технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель мала затвердити також із Таїровською селищною радою як органом місцевого самоврядування щодо земельної ділянки комунальної власності, яка підпала під межі земельної ділянки ОСОБА_1 . Технічна документація Радою не погоджена, водночас, встановлені межі погоджувались з власниками суміжних ділянок, окрім Ради, а отже позивач самовільно включив до меж власної земельної ділянки землі загального користування. 
Крім того зазначають, що зміна конфігурації та меж належної позивачеві земельної ділянки та, в свою чергу, межі бажаної земельної ділянки проходять вздовж червоних ліній, які відокремлюють межі вулиць, доріг, майданів від території іншого призначення, обмежують території будь-якого призначення. Частина земельної ділянки з кадастровим номером 5123755800:02:005:3318, а так само і внаслідок зміни меж - ділянка №5123755800:02:005:0108 лежать у межах червоних ліній та накладаються на землі загального користування, що свідчить про правомірність винесення Радою оскаржуваного рішення. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог.
Позивачка подала відповідь на відзив в якому зазначила, викладені твердження і аргументи відповідача свідчать про хибне розуміння останнім сутності червоних ліній, оскільки такого поняття як “межі самих червоних ліній” (тобто їх ширина чи площа) та/або "землі під червоними лініями", та/або “землі червоних ліній” - не існує. Такий документ/матеріал як “викопіювання з містобудівної документації” не передбачений містобудівним законодавством і не може використовуватися як належний доказ у судовому процесі. Такої підстави як невідповідність документації із землеустрою положенням містобудівної документації та накладання земельної ділянки на землі загального користування Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, відповідачем в оскаржуваному рішенні – не зазначено. Вказані твердження наведені виключно представником відповідача у відзиві на позовну заяву 

Короткий зміст рішення та мотиви суду першої інстанції.

Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 10.03.2026 у справі № 420/22351/25 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовив.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок зміни меж земельної ділянки площею 0,1026 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0108, змінилася відповідна земельна ділянка, дозвіл на розробку технічної документації якої надано рішенням №992-VIII від 14.11.2024, складовою частиною якого були графічні матеріали з зображенням земельної ділянки, які додані позивачем.
Суд звернув увагу, що зміна конфігурації та меж земельної ділянки від точки В до Г (межа з землями загального користування) вбачається у порівняльному плані меж земельної ділянки у технічній документації із інвентаризації у виді зміщення межі ділянки від точки В до Г в бік земель загального користування, а отже до земельної ділянки позивача безпідставно додані землі загального користування, оскільки межа робить уклін по діагоналі в бік земель комунальної власності та охоплює землі загального користування. Наведена зміна межі вбачається також і у кадастровому плані земельної ділянки 5123755800:02:005:0108, у якому чітко вбачається зміщення земельної ділянки в бік земель загального користування.
Суд зазначив, що отримавши дозвіл Таїровської селищної ради від 14.11.2024 №992-VIII на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0300 га., ОСОБА_1 без будь-якого дозволу та погодження змінила конфігурацію та межі земельної ділянки кадастровий номер 5123755800:02:005:0108 та виготовила проект землеустрою земельної ділянки площею 0,0300 га кадастровий номер: 5123755800:02:005:3318 іншої конфігурації, ніж було надано дозвіл. Як наслідок, позивачка самовільно включила до меж власної земельної ділянки землі загального користування.
При цьому, суд акцентував увагу, що оскільки оновлена конфігурація та межі земельної ділянки безпідставно охоплює землі загального користування, згідно наведених вище вимог ст.186 ЗК України, позивачка вказану технічну документацію із землеустрою щодо інвентаризації земель мала затвердити також із відповідачем – Таїровською селищною радою як органом місцевого самоврядування щодо земельної ділянки комунальної власності.
Крім того, суд вказав, що зміна конфігурації та меж належної позивачеві земельної ділянки та межі бажаної земельної ділянки проходять вздовж червоних ліній
Таким чином, суд вважав доведеними ті обставини, що частина земельної ділянки з кадастровим номером 5123755800:02:005:3318, а також і внаслідок зміни меж - ділянка №5123755800:02:005:0108 лежать у межах червоних ліній та накладаються на землі загального користування, що вбачається у викопіюванні з Містобудівної документації “Генеральний план селища міського типу Таїрове Овідіопольського району Одеської області зі зміною (розширенням) меж населеного пункту”. Тобто, відчуження земельної ділянки відбулося з порушеннями вимог ст. 83 Земельного кодексу України, ст. 18 Закону України “Про автомобільні дороги”, а також вимог Закону України Про регулювання містобудівної діяльності.
За таких обставин, суд дійшов висновку про правомірність винесення Радою оскаржуваного рішення про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить його скасувати та ухвалити нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити.
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію, акцентує на таких обставинах і причинах незаконності і необґрунтованості оскаржуваного судового рішення:
- обґрунтовуючи відмову у затвердженні Проекту землеустрою як «зміна земельної ділянки площею 0,0300 га, на яку надавалось рішення від №992-VIII від 14.11.2024» Відповідач фактично має на увазі не співпадіння схематичної конфігурації земельної ділянки, яку зазначено на графічному матеріалі Апелянта із конфігурацією земельної ділянки, яка сформована за Проектом землеустрою та зареєстрована у Державному земельному кадастрі. Водночас, згідно частини 6 статті 118 Земельного кодексу України на графічних матеріалах, які додаються до заяви громадянина, зазначається бажане місце розташування такої земельної ділянки. При цьому, жодних інших вимог до вказаних графічних матеріалів та будь-яких чітких критеріїв, як саме повинне бути зображено бажане місце розташування земельної ділянки у графічних матеріалах, нормами законодавства - не передбачено;
- суд першої інстанції не врахував, що обґрунтування відмови у затвердженні Проекту землеустрою, зазначене у преамбулі рішення Таїровської селищної ради від 14.05.2025 №1172-VIII, про безпідставну зміну конфігурації та місцеположення суміжної земельної ділянки є надуманими та такими що не відповідають фактичним обставинам;
- суд першої інстанції не взяв до уваги, що наданий Відповідачем доказ про начебто накладання земельних ділянок з кадастровими номерами: 5123755800:02:005:3318, 5123755800:02:005:0108 на землі загального користування Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області фактично є лише припущеннями, які ґрунтуються на співставленні ОРІЄНТОВНИХ меж земельних ділянок, які позначені на графічних матеріалах занадто великого масштабу та оформлених у вигляді «Викопіювання з містобудівної документації», як документу/матеріалу, який взагалі не передбачений чиним законодавством;
- скаржник зауважує, що наявні у Державному земельному кадастрі відомості про земельні ділянки (зокрема опис меж; координати поворотних точок меж та площа земельної ділянки, тощо) мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів (тобто земельних ділянок) у натурі (на місцевості), та у разі їх невідповідностей - зміни до таких відомостей про земельну ділянку приватної власності вносяться до Державного земельного кадастру саме за заявою власника такої земельної ділянки або розробника документації із землеустрою та на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель.
- апелянт акцентує увагу на правовій позиції Верховного Суду, викладеній у пункті 33 постанови від 10.05.2022 у справі №808/1864/18, згідно якої законодавство України не передбачає заборони проведення інвентаризації земельної ділянки після затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність/користування, адже інвентаризація земельної ділянки відповідно до статті 35 Закону України «Про землеустрій» не змінює та не встановлює прав власності/користування на земельну ділянку, а є лише спрямованою на усунення недоліків такої земельної ділянки
- серед підстав прийняття рішення від 14.05.2025 №1172-VIII такої підстави як включення до (або перебування у складі) земельних ділянок Апелянта з кадастровими номерами 5123755800:02:005:3318, 5123755800:02:005:0108 земель загального користування – відповідачем не було зазначено, отже суд першої інстанції повинен був надати правову оцінку саме тим обставинам, які стали підставою для його прийняття та наведені безпосередньо у цьому рішенні, а не тим, які в подальшому були надані суб`єктом владних повноважень у відзиві на позовну заяву;
- висновки суду першої інстанції про наявність у складі земельних ділянок з кадастровими номерами: 5123755800:02:005:3318, 5123755800:02:005:0108 земель загального користування здійсненні у результаті дослідження лише одного єдиного доказу - Викопіювання з містобудівної документації, який фактично є «малюнком», на якому зображені ОРІЄНТОВНІ межі земельних ділянок Апелянта.
- погоджуючи 10.03.2025 межі земельної ділянки, які були визначені в натурі (на місцевості) з урахуванням у тому числі і актуальних (виправлених) меж суміжної земельної ділянки площею 0,1026 га з кадастровим номером: 5123755800:02:005:0108 та зазначені у розробленому Проекті землеустрою (який також надався для розгляду), Таїровська селищна рада офіційно та документально підтвердила, що такі межі земельної ділянки площею 0,0300 га (з кадастровим номером 5123755800:02:005:3318) жодним чином не порушують прав та законних інтересів територіальної громади у тому числі не було виявлено фактів включення до складу (меж) такої земельної ділянки земель загального користування, що підтверджується копією акту погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами від 10.03.2025, який підписаний (у тому числі) головою Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області ОСОБА_3 та копією листа Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 10.03.2025 року вих №П-341;
- зі змісту Проекту землеустрою, зокрема з Кадастрового плану [аркуш 42 Проекту землеустрою], Відомостей про перенесення меж земельної ділянки [аркуш 45 Проекту землеустрою] та Робочого плану земельної ділянки [аркуш 54 Проекту землеустрою] вбачається, що місце розташування земельної ділянки, яку сформовано на підставі такого Проекту землеустрою відповідає місцю розташування (бажаної) земельної ділянки, яке позначене на графічному матеріалі, який долучався до заяви ОСОБА_1 від 27.09.2024, оскільки характеризується такими ж самими ознаками;
- решта доводів відтворюють зміст позовної заяви.
Представник Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області процесуальним правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Обставини справи.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , про що свідчить свідоцтво про право власності на нерухоме майно. Вказане майно розташоване на земельній ділянці площею 0,1026 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0108, що належить позивачці на праві власності.
Згідно технічного паспорту житлового будинку і господарчих будівель та споруд складеного 28.11.2007 року, зазначене нерухоме майно, складається з житлового будинку та (серед іншого) з будівлі “Баня”, площею 21,5 м.кв., яка позначена у технічному паспорті під літерою “Д”. 
Розпорядженням Овідіопольської райдержадміністрації від 20.12.2007 р. № 1730 затверджено Акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 30.11.2007 року АДРЕСА_1 (теперішня адреса АДРЕСА_1 ).
Право власності на вказане вище нерухоме майно зареєстроване в Овідіопольському районному бюро технічної інвентаризації 24.12.2007 за №1332, про що свідчить відповідний витяг від 24.12.2007 №17179476.
27.09.2024 ОСОБА_1 звернулась до Таїровської селищної ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0300 га, цільове призначення: 02.01 – для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування якої: АДРЕСА_1 .
За результатом розгляду заяви від 27.09.2024 рішенням Таїровської селищної ради від 14.11.2024 №992-VIII ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0300 га.
ОСОБА_1 , у зв`язку з наявністю, на її думку, помилок у відомостях Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,1026 га, кадастровий номер: 5123755800:02:005:0108 та за рекомендацією розробника документації із землеустрою, було прийнято рішення про укладення одразу 2 (двох) договорів у сфері робіт із землеустрою, а саме: 
1. договору від 01.01.2025 №2025/4, предметом якого є розроблення технічної документації із землеустрою щодо земельної ділянки 0,1026 га кадастровий номер: 5123755800:02:005:0108) (надалі – “Технічна документація”); 
2. договору від 01.01.2025 №2025/5, предметом якого є розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0300 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (код КВЦПЗ 02.01), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (далі по тексту – “Проект землеустрою”).
За результатом проведених робіт щодо інвентаризації земель окремої земельної ділянки кадастровий номер 5123755800:02:005:0108, загальний перелік запропонованих до виправлення помилок і невідповідностей, виявлених за результатом інвентаризації, викладено її розробником у “Пропозиції щодо узгоджених даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель з інформацією, що міститься у документах та посвідчують право на земельну ділянку і Державному земельному кадастрі” [сторінка 56 Технічної документації], а також на відповідних графічних матеріалах [сторінки 69-70 Технічної документації].
З метою виправлення невідповідностей у відомостях у Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером 5123755800:02:005:0108, розроблену Технічну документацію разом із відповідною заявою її розробника від 18.02.2025 було подано Державному кадастровому реєстратору в електронній формі засобами телекомунікаційного зв`язку.
За результатом розгляду Технічної документації та заяви її розробника, Державним кадастровим реєстратором (обраним за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру за принципом випадковості), враховуючи приписи частини 6 статті 26 Закону України “Про Державний земельний кадастр”, визнано подані документи такими, що відповідають вимогам законодавства та внесені зміни до відомостей Поземельної книги (у тому числі) і щодо межі земельної ділянки з кадастровим номером: 5123755800:02:005:0108, про що (зокрема) свідчать видані Державним кадастровим реєстратором наступні документи: 
- протокол виправлення помилки № 9737677 від 18.02.2025; 
- витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-5300506242025 від 19.02.2025.
За результатом розроблення Технічної документації та внесення змін до відомостей Поземельної книги (як складової частини Державного земельного кадастру) площа земельної ділянки з кадастровим номером: 5123755800:02:005:0108 - не змінилась. 
Водночас, межі вказаної земельної ділянки та як наслідок і конфігурація такої земельної ділянки були змінені, як зазначає позивачка, у зв`язку виявленими розбіжностями, а саме: згідно відомостей Державного земельного кадастру, в межах земельної ділянки площею 0,1026 га, кадастровий номер 5123755800:02:005:0108 перебувала частина будівлі “Баня” (приблизно 5-7% будівлі), яка позначена у Технічному паспорті під літерою “Д”.
Як зазначає позивачка, з огляду на зазначені вище обставини, норми чинного земельного законодавства, а також враховуючи рішення Таїровської селищної ради від 14.11.2024 №992-VIII, яким ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та яка згідно графічного матеріалу включала в себе територію під всієї будівлею “Баня”, а не лише під її частиною, розробником Технічної документації було складено відповідне проектне рішення про зміну меж такої ділянки, у тому числі і конфігурації земельної ділянки, таким чином, щоб уникнути розташування на земельній ділянці частини вищезгаданої будівлі. Право власності або право користування земельною ділянкою під вищевказаною будівлею “Баня” позивачем не оформлено.
Після внесення 19.02.2025 змін до відомостей Державного земельного кадастру про земельну ділянку площею 0,1026 га з кадастровим номером 5123755800:02:005:0108, в тому числі і в частині межі такої земельної ділянки та її конфігурації, ФОП ОСОБА_2 , (сертифікованим інженером-землевпорядником) були виконані роботи із розроблення проекту землеустрою відведення земельної ділянки площею 0,0300 га.
Розроблення Проекту землеустрою відбувалось на підставі рішення Таїровської селищної ради від 14.11.2024 №992-VIII, яким позивачу у справі було надано відповідний дозвіл та з урахуванням актуальних (виправлених) відомостей про межі і конфігурацію суміжної земельної ділянки площею 0,1026 га з кадастровим номером: 5123755800:02:005:0108.
За результатом розроблення Проекту землеустрою, було встановлено, що така ділянка межує (тобто має спільну межу) з: 
- землями Таїровської селищної ради; 
- землями загального користування (вулиця), які також перебувають у розпорядженні Таїровської селищної ради; 
- землями ОСОБА_1 (кадастровий номер: 5123755800:02:005:0108).
З метою погодження спільних меж земельної ділянки із землями Таїровської селищної ради що надається на підставі відповідних Інформаційної та Технологічної карток та є адміністративною послугою, ОСОБА_1 звернулась 03.03.2025 із вказаного питання до Управління “Центр надання адміністративних послуг” Таїровської селищної ради та надала всі передбачені Інформаційною карткою адміністративної послуги документи і матеріали, включаючи і розроблений Проект землеустрою.
10.03.2025 Голова Таїровської селищної ради погодив ОСОБА_1 межі та як наслідок місцерозташування та конфігурацію земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,0300 га, із цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), про що свідчить відповідний Акт від 10.03.2025.
Згідно пункту 3 Акту погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами від 10.03.2025, власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок претензій до існуючих меж та як наслідок і місця розташування та конфігурації) земельної ділянки площею 0,0300 га за вищевказаною адресою - не заявлено.
14.03.2025 зазначений Проект землеустрою разом із відповідною заявою поданий позивачкою Державному кадастровому реєстратору для здійснення державної реєстрації земельної ділянки.
Розглянувши поданий для держаної реєстрації земельної ділянки Проект землеустрою, Державним кадастровим реєстратором визнано його таким, що відповідає вимогам законодавства та 20.03.2025 проведено держану реєстрацію земельної ділянки площею 0,0300 га із цільовим призначенням: 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування: АДРЕСА_1 та присвоєно кадастровий номер 5123755800:02:005:3318.
21.03.2025 ОСОБА_1 звернулась до Таїровської селищної ради із заявою про затвердження документації із землеустрою та про передачу у власність земельної ділянки площею 0,0300 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 5123755800:02:005:3318.
Рішенням Таїровської селищної ради від 14.05.2025 №1172-VIII відмовлено у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр. ОСОБА_1 , площею 0,0300 га, 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), місце розташування якої: АДРЕСА_1 з підстав: “невідповідність землевпорядної документації до згоди на її розробку, наданої Таїровською селищною радою згідно рішення №992-VIII від 14.11.2024р.”. Т
У преамбулі рішення №992-VIII від 14.11.2024 Таїровською селищною радою зазначено, що конфігурацію та місцеположення суміжної земельної ділянки безпідставно змінено, внаслідок чого це призвело до змін відповідної земельної ділянки, на яку надавалося рішення №992-VIII від 14.11.2024, складовою частиною якого були графічні матеріали з її зображенням.
Позивачка не погоджується з таким рішенням з підстав зазначених у позові та просить задовольнити позовні вимоги.
Вказані обставини сторонами не заперечуються, а отже є встановленими.

Джерела права й акти їх застосування та оцінка суду.

За змістом частини 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи оцінку правомірності дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у статті 2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, встановлюючи при цьому чи прийняті (вчинені) ним рішення (дії): на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
За змістом статей 116, 118 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності або права користування земельними ділянками на підставі рішень органів місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина перша статті 122 ЗК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. 
Своєю чергою, погодження і затвердження документації із землеустрою регламентує стаття 186 ЗК України.
Пунктом 6 частини 3 статті 186 Земельного кодексу України визначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок затверджуються Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. 
Згідно приписів частини 8 статті 186 Земельного кодексу України підставою для відмови у погодженні та затвердженні документації із землеустрою може бути лише невідповідність її положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівної документації. 
Відповідно до частини 10 статті 186 ЗК України висновок (рішення) (…) органу місцевого самоврядування, (…) щодо відмови у погодженні або затвердженні документації із землеустрою має містити вичерпний перелік недоліків документації із землеустрою з описом змісту недоліку та посиланням на відповідні норми законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, затверджену документацію із землеустрою або містобудівну документацію. Повторна відмова у погодженні або затвердженні документації із землеустрою допускається лише у разі, якщо розробник не усунув недоліки, зазначені у попередньому висновку (рішенні), а також якщо підстава для відмови виникла після надання попереднього висновку (рішення). Повторна відмова у погодженні або затвердженні не позбавляє розробника документації із землеустрою права усунути недоліки такої документації та подати її на погодження або затвердження.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок проведення адміністративним органом процедурних дій, що вчиняються ним під здійснення адміністративного провадження і прийнятих процедурних рішень з розгляду та вирішення справи, що завершується прийняттям і, в необхідних випадках, виконанням адміністративного акту та здійснення дискреційних повноважень, визначений Законом України «Про адміністративну процедуру».
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний орган здійснює адміністративне провадження виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, цим Законом та іншими законами України, а також на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 3 ст. 8 Закону України «Про адміністративну процедуру» встановлено, що адміністративний орган зобов`язаний обґрунтовувати адміністративні акти, які він приймає, крім випадків, визначених законом. Адміністративний акт, який може негативно вплинути на право, свободу чи законний інтерес особи, повинен містити мотивувальну частину, що відповідає вимогам цього Закону.
Згідно зі ст. 72 Закону України «Про адміністративну процедуру» адміністративний акт, прийнятий у письмовій формі, або усний адміністративний акт, підтверджений у письмовій формі, повинен мати мотивувальну частину (крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті).
Мотивування (обґрунтування) адміністративного акта в письмовій формі повинно забезпечувати особі можливість правильно його зрозуміти та реалізувати своє право на оскарження адміністративного акта.
У мотивувальній частині адміністративного акта зазначаються: 1) дата подання заяви або скарги та стислий зміст вимоги, що в ній міститься (у разі прийняття акта за заявою або скаргою особи); 2) фактичні обставини справи; 3) зміст документів та відомості, враховані під час розгляду справи; 4) посилання на докази або інші матеріали справи, на яких ґрунтуються висновки адміністративного органу; 5) детальна правова оцінка обставин, виявлених адміністративним органом, та чітке зазначення висновків, зроблених на підставі такої правової оцінки виявлених обставин.
Відмовляючи у затвердженні проекту землеустрою, відповідач зазначив, що причиною відмови стала “невідповідність землевпорядної документації до згоди на її розробку, наданої Таїровською селищною радою згідно рішення №992-VIII від 14.11.2024р.”, оскільки при її розроблені конфігурацію та місцеположення суміжної земельної ділянки (5123755800:02:005:0108) безпідставно змінено і, як наслідок, змінилася відповідна земельна ділянка, дозвіл на розробку технічної документації якої надано рішенням №992-VIII від 14.11.2024, складовою частиною якого були графічні матеріали з зображенням земельної ділянки, які додані позивачем.
Проте, оскаржуване рішенні Таїровської селищної ради від 14.05.2025 №1172-VIII не містить посилання на норми Законів України та нормативно-правових актів або затверджену документацію із землеустрою або затверджену містобудівну документацію, яким суперечить (або положення яких не відповідає) проект землеустрою, що, на переконання апеляційного суду, свідчить про невідповідність оспорюваного рішення вимогам частини 8 та 10 статті 186 Земельного кодексу України та наведених приписів Закону України «Про адміністративну процедуру».
В канві аргументації щодо відмови у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вказав, зокрема, що отримавши дозвіл Таїровської селищної ради від 14.11.2024 №992-VIII на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0300 га., ОСОБА_1 без будь-якого дозволу та погодження відповідача змінила конфігурацію та межі земельної ділянки кадастровий номер 5123755800:02:005:0108 та виготовила проект землеустрою земельної ділянки площею 0,0300 га кадастровий номер: 5123755800:02:005:3318 іншої конфігурації ніж було надано дозвіл.
Колегія суддів не може погодитися із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до приписів частини 1 статті 5 Закону України «Про Державний земельний кадастр» ведення Державного земельного кадастру здійснюється зокрема шляхом внесення відомостей про об`єкти Державного земельного кадастру, а також шляхом внесення змін до таких відомостей.
Згідно вимог частини 1 статті 11 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до норм та правил, технічних регламентів.
Відповідно до положень частини 5 статті 37 Закону України «Про Державний земельний кадастр» виправлення помилок у відомостях про земельну ділянку може здійснюватися на підставі матеріалів інвентаризації земель.
У відповідності до вимог частини 3 статті 26 Закону України «Про Державний земельний кадастр» зміни до відомостей про земельну ділянку (крім випадків, визначених у частині другій цієї статті) вносяться до Поземельної книги за заявою власника або користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності на підставі документації, передбаченої цим Законом.
Приписами частини 19 статті 21 «Про Державний земельний кадастр» передбачено, що подання Державному кадастровому реєстратору заяви про внесення відомостей до Державного земельного кадастру разом із документацією із землеустрою здійснюється розробником такої документації, якщо інше не встановлено договором на виконання робіт із землеустрою.
Відповідно до абзацу четвертого частини 1 статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру зокрема на підставі технічної документації із землеустрою щодо проведення інвентаризації земель - за результатами інвентаризації земель.
На виконання вимог частини 5 статті 26 та з урахуванням абзацу восьмого частини 4 статті 9 Закону України «Про державний земельний кадастр» Державний кадастровий реєстратор, обраний за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру за принципом випадковості, який здійснює ведення Поземельної книги, протягом чотирнадцяти робочих днів з дати реєстрації заяви вносить до Поземельної книги інформацію про зміну відомостей про земельну ділянку або надає мотивовану відмову у внесенні таких відомостей.
Згідно частини 6 статті 26 Закону України «Про державний земельний кадастр» відмова у внесенні до Поземельної книги змін до відомостей про земельну ділянку надається у разі, якщо: - із заяви звернулася неналежна особа; - подані документи не відповідають вимогам законодавства; - заявлені відомості вже внесені до Поземельної книги.
Приписами частини 1 статті 57 Закону України «Про землеустрій» визначено, що технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель розробляється за рішенням власників (розпорядників) земельних ділянок, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті (тобто у разі якщо об`єктом інвентаризації земель є виключно меліоративна мережа та/або складові частини меліоративної мережі).
Статтею 186 Земельного кодексу України визначається порядок і суб`єкти погодження і затвердження документації із землеустрою (у тому числі і технічної документація із землеустрою щодо інвентаризації земель).
Згідно вимог частини 5 статті 186 Земельного кодексу України технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель (окремих земельних ділянок) приватної власності погоджується лише із землекористувачами (тобто у разі перебування земельних(ої) ділянки(ок) у користуванні іншої особи) та затверджується власником такої(их) земельної(их) ділянки(ок). 
Отже, із аналізу вищенаведених положень законодавства вбачається, що технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель (окремої земельної ділянки) є видом документації із землеустрою на підставі якої виправляються помилки, допущені у відомостях Державного земельного кадастру щодо меж земельних ділянок та/або інших відомостей про земельну ділянку.
При цьому, наведені норми чинного законодавства, також свідчать, що підставою для розроблення вищевказаної документації із землеустрою є рішення саме власника земельної ділянки. Розроблена технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель (окремої земельної ділянки) погоджується лише землекористувачами (тобто у випадку перебування такої ділянки у користуванні на підставі відповідної цивільно-правової угоди). Затвердження вищезазначеної технічної документації також здійснюється виключно власником відповідної земельної ділянки.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що затвердження зазначеної технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель належить до виключної компетенції власника земельної ділянки, чинне законодавство не передбачає необхідності прийняття будь-яких рішень чи розпоряджень іншими суб`єктами владних повноважень на етапах її розроблення, погодження та затвердження.
Відтак, колегія суддів вважає безпідставними висновки суду першої інстанції, згідно з якими розроблення технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель передбачає необхідність прийняття рішень чи розпоряджень відповідачем – Таїровською селищною радою.
Наводячи аргументи на користь відмови у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, зокрема, зауважив, що позивачка самовільно включила до меж власної земельної ділянки землі загального користування.
З приводу вказаних висновків колегія суддів вважає за необхідне зазначити про таке.
За приписами частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони у тому числі (…) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
За приписами пункту 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Зазначені вимоги КАС не є формальними, оскільки рішення відповідача оцінюється, у тому числі, з приводу підстав його прийняття.
Водночас суб`єкт владних повноважень не може обґрунтовувати правомірність рішення, що оскаржується, іншими обставинами, ніж ті, що зазначені безпосередньо в рішенні, що оскаржується. За іншого підходу суб`єкт владних повноважень міг би самостійно та довільно змінювати (доповнювати) обґрунтування своїх дій (рішень) після їх вчинення (ухвалення), що не сумісне з принципами правової визначеності та належного урядування, які є фундаментальними для правової держави.
При цьому, адміністративний суд не наділений повноваженням змінювати мотиви, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення, тобто втручатися у дискрецію останнього в частині вибору правового обґрунтування прийнятого ними рішення, яке може бути предметом судового оскарження.
Це означає, що адміністративний суд перевіряє рішення суб`єкта владних повноважень виключно в межах тих підстав, обставин і доводів, які зазначені безпосередньо в оскаржуваному рішенні, а не ті, що були виявлені пізніше.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 04.06.2026 у справі № 300/4750/24.
Враховуючи означене, колегія суддів наголошує, що серед підстав прийняття рішення від 14.05.2025 №1172-VIII такої підстави як включення до (або перебування у складі) земельних ділянок з кадастровими номерами 5123755800:02:005:3318, 5123755800:02:005:0108 земель загального користування відповідачем не було зазначено. 
Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає необґрунтованими вказані висновки суду першої інстанції, оскільки оскаржуване рішення Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 14.05.2025 №1172-VIII із цих підстав не приймалося.
На рахунок висновків суду першої інстанції про невідповідність розробленого Проекту землеустрою до згоди на його розробку, наданої Таїровською селищною радою згідно рішення №992-VIII від 14.11.2024, складовою частиною якого були графічні матеріали з зображенням земельної ділянки, які додані позивачем апеляційний суд зазначає таке.
Приписи частини 6 статті 118 Земельного кодексу України визначає, що до клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.
Вказана вимога направлена на те, щоб суб`єкт владних повноважень при розгляді клопотання особи зміг ідентифікувати бажану земельну ділянку. Суб`єкт владних повноважень не може визначати на свій розсуд місце розташування земельної ділянки для заявника, у зв`язку з цим Земельний кодекс України і вимагає додавати до клопотання графічні матеріали бажаної земельної ділянки.
В постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 14 серпня 2018 року у справі № 802/159/17-а викладено висновки застосування статті 118 Земельного кодексу України, зокрема в імперативній формі встановлено, що для отримання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності заінтересована особа повинна подати клопотання, в якому зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри, а також обов`язково додати графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.
При цьому, графічні матеріали, які додаються до клопотання повинні бути такими, обсяг даних яких дозволяє чітко ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки відносно інших землевласників та землекористувачів, а бажана земельна ділянка має бути максимально конкретизованою, що б давало можливість відповідачу насамперед встановити зазначене місце розташування, перевірити відповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів та у передбачених земельним законодавством випадках надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо чітко визначеної земельної ділянки.
Метою надання цих матеріалів є необхідність ідентифікації земельної ділянки для перевірки відповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Від перевірки вказаних підстав залежить рішення відповідача про надання чи відмову в надані дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Зазначення на карті бажаного місця розташування земельної ділянки має значення для надання об`єктивної оцінки та відповідні на клопотання заявника.
Разом з тим, будь-яких особливих вимог до графічних матеріалів, крім зазначення бажаного місця розташування земельної ділянки, стаття 118 ЗК України не містить.
Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові від 20 травня 2021 року у справі № 804/2631/17, чітких критеріїв, як саме повинне бути зображено бажане місце розташування земельної ділянки у графічних матеріалах, що додаються до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, чинне законодавство не містить.
Бажане місце розташування земельної ділянки з її орієнтовними розмірами зазначається заявником на фрагментах планово - картографічних матеріалів, які надають можливість правильно визначити місце розташування земельної ділянки, на яку претендує особа, яка звернулась з клопотанням з метою безоплатного отримання земельної ділянки у власність.
Тобто, графічні матеріали, які додаються до клопотання, повинні бути такими, обсяг даних яких дозволяє чітко ідентифікувати бажане місце розташування земельної ділянки відносно інших землевласників та землекористувачів, а бажана земельна ділянка має бути максимально конкретизованою, що б давало можливість відповідачу насамперед встановити зазначене місце розташування, перевірити відповідність місця розташування земельної ділянки вимогам законів та, у передбачених земельним законодавством випадках, надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо чітко визначеної земельної ділянки.
Отже, зазначаючи у заяві орієнтовні розмірі бажаної земельної ділянки її межі та конфігурація (якщо така зазначається на графічному матеріалів) також є орієнтовними (схематичними). 
При цьому колегія суддів вважає слушними доводи апелянта, що саме на етапі розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сертифікованим інженером-землевпорядником (як розробником документації із землеустрою) визначається чіткі межі, площа та конфігурація земельної ділянки. В подальшому відомості про сформовану за Проектом землеустрою земельну ділянку перевіряються Державним кадастровим реєстратором і лише за умови відповідності такого Проекту землеустрою (включаючи проєктні рішення щодо меж і конфігурації земельної ділянки) відомості про таку ділянку вносяться до Державного земельного кадастру. 
При цьому жоден нормативно-правовий акт не містить вимоги повного співпадіння конфігурації, меж, лінійних промірів та інших характеристик земельної ділянки, яка схематично відображається громадянином на графічному матеріалі, який долучається ним до заяви, оформленої відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України, із конфігурацією, межами, лінійними промірами та іншими характеристиками земельної ділянки, яка спроєктовані сертифікованим інженером-землевпорядником за результатом виконання проектно-вишукувальних.
Поряд з тим, у матеріалах справи наявна копія листа Таїровської селищної ради від 12.06.2025 вих.№1813/02-07 до якого долучена копія графічного матеріалу, який надався разом із заявою апелянта про надання їй дозволу на розроблення Проекту землеустрою зі змісту якого вбачається, що бажане місце розташування земельної ділянки (позначене ОСОБА_1 ) характеризується наступними ознаками: земельна ділянка щодо якої надано дозвіл на розробку проекту землеустрою знаходиться на розі АДРЕСА_2 ; земельна ділянка щодо якої надано дозвіл на розробку проекту землеустрою має орієнтовну площу 0,0300 га; земельна ділянка щодо якої надано дозвіл на розробку проекту землеустрою межує (тобто має/матиме спільну межу) із земельною ділянкою на якій розміщено домоволодіння, побудоване також на розі АДРЕСА_2 ; між земельною ділянкою щодо якої надано дозвіл на розробку проекту землеустрою та АДРЕСА_2 залишається територія (землі) Таїровської селищної ради. 
Тобто, земельна ділянка щодо якої надано дозвіл на розробку проекту землеустрою не межує із землями загального користування дорогою (вулицею Новоросійська / Комфортна); земельна ділянка щодо якої надано дозвіл на розробку проекту землеустрою включає територію на якій розташована капітальна споруда. Зі змісту Проекту землеустрою, зокрема з Кадастрового плану [аркуш 42 Проекту землеустрою], Відомостей про перенесення меж земельної ділянки [аркуш 45 Проекту землеустрою] та Робочого плану земельної ділянки [аркуш 54 Проекту землеустрою] вбачається, що місце розташування земельної ділянки, яку сформовано на підставі такого Проекту землеустрою відповідає місцю розташування (бажаної) земельної ділянки, яке позначене на графічному матеріалі, який долучався до заяви ОСОБА_1 від 27.09.2024, оскільки характеризується такими ж самими ознаками. 
Однак, суд першої інстанції не надав правової оцінки означеному листу Таїровської селищної ради від 10.03.2025 №П-341, яким остання повідомила, що представник Таїровської селищної ради був присутній при виконанні топографо-геодезичних робіт земельної ділянки (яка формувалась на підставі Проекту землеустрою) місцерозташування якої: АДРЕСА_1 та голова селищної ради погодив межі земельної ділянки, шляхом підписання відповідного Акту.
Таким чином, апеляційний суд дійщов висновку, що при вирішенні спору суд першої інстанції не звернув уваги на вказані обставини, не правильно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Відтак, аргументи позивачки наведені в апеляційній скарзі знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду.
Щодо позовної вимоги про зобов`язання Таїровську селищну раду Одеського району Одеської області прийняти рішення, яким:
- затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0300 га, кадастровий номер: 5123755800:02:005:3318, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (цільове призначення: КВЦПЗ 02.01), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , розроблений фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника від 15.12.2020 №014472); 
- безоплатно передати у власність ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) земельну ділянку площею 0,0300 га, кадастровий номер: 5123755800:02:005:3318, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 колегія суддів зазначає про таке.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.11.2019 у справі №509/1350/17, оцінюючи ефективність обраного судом способу захисту (зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву) зазначила, що суд має право визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. При цьому застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою. Разом з тим наведених обставин судами не встановлено. Оцінка правомірності відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у оскаржуваному рішенні. Однак суди не досліджували у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачем усіх інших умов для отримання ним такого дозволу. Отже, як зазначила Велика Палата Верховного Суду, належним способом захисту та відновлення прав позивача у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою (п.36-39).
Враховуючи вищенаведене, обираючи належний спосіб захисту порушеного права позивача, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме шляхом: скасування рішення Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 14.05.2025 №1172-VIII “Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність гр. ОСОБА_1 ” та зобов`язання Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області повторно розглянути про затвердження документації із землеустрою та про передачу у власність земельної ділянки площею 0,0300 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 5123755800:02:005:3318, з урахуванням висновків суду.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції при вирішенні справи неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а тому, керуючись пунктом 1 частини 1 статті 317 КАС України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення, яким позов слід задовольнити частково.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Так, як встановлено апеляційним судом, під час подання адміністративного позову до суду першої інстанції підлягав сплаті судовий збір у розмірі 968,97 грн. За подання апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір у розмірі 1453,45 грн. 
Таким чином, загальний розмір судових витрат у вигляді судового збору, що підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області на користь ОСОБА_1 складає 2422,42 грн
Керуючись статтями 308, 309, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від від 10.03.2026 у справі № 420/22351/25 – скасувати.
Ухвалити по справі нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області про визнання протиправними та скасування рішення задовольнити частково.
Скасувати рішення Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 14.05.2025 №1172-VIII “Про відмову у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачу у власність гр. ОСОБА_1 ”.
Зобов`язати Таїровську селищну раду Одеського району Одеської області (65496, Одеська обл., Одеський р-н, смт. Таїрове, вул. Перемоги, буд. 27, ЄДРПОУ: 05582159) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про затвердження документації із землеустрою та про передачу у власність земельної ділянки площею 0,0300 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер: 5123755800:02:005:3318, з урахуванням висновків суду.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Стягнути з Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області (65496, Одеська обл., Одеський р-н, смт. Таїрове, вул. Перемоги, буд. 27, ЄДРПОУ: 05582159) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 2422,42 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 42 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	А.Г. Федусик   Г.В. Семенюк