ЗОЛОТОНІСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/1333/26
Номер рядка у звіті 23

30 квітня 2026 року м. Золотоноша 
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
потерпілої ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у підготовчому засіданні в приміщенні Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12026250370000300 від 11.03.2026 року за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Барахти Васильківського району Київської області, українця, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, пенсіонера, одруженого, особи з інвалідністю ІІІ групи, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , раніше не судимого, 
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.126-1 КК України,-
УСТАНОВИВ:
Згідно зі ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Відповідно до ст. 28 Конституції України ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 3 Закону дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється на подружжя.
У порушення вимог Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем спільного проживання з дружиною ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з метою спричинення психологічних страждань потерпілій, у період з 07.02.2026 до 05.03.2026 систематично вчиняв відносно своєї дружини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , психологічне насильство, яке виражалось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, залякуванні, приниженні її честі та гідності, що призвело до погіршення якості її життя.
Так, 07 лютого 2026 року о 18 год. 30 хв ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_4 , а саме: висловлювався нецензурною лайкою в її сторону та принижував, чим завдав шкоди її психологічному здоров`ю. 
У подальшому 08 лютого 2026 року о 18 год. 30 хв ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_4 , а саме: висловлювався нецензурною лайкою в її сторону та принижував, чим завдав шкоди її психологічному здоров`ю. 
20 лютого 2026 року о 14 год. 30 хв ОСОБА_5 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї дружини ОСОБА_4 , а саме: висловлювався нецензурною лайкою в її сторону та принижував, чим завдав шкоди її психологічному здоров`ю. 
За вказані дії постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04.03.2026 у справі № 695/850/26 ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Востаннє, 05 березня 2026 року близько 09 год. 30 хв ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем спільного проживання з дружиною ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, систематично, вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_4 домашнє насильство психологічного характеру, а саме: висловлювався нецензурною лайкою, принижував та погрожував, у результаті чого остання, згідно з висновком судово-психологічної експертизи № 158 від 17.03.2026, зазнала інтенсивних та тривалих у часі моральних страждань, які істотно погіршують якість її життя.
Вказаними умисними діями, що виразилися у домашньому насильстві, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене статтею 126-1 Кримінального кодексу.
27 березня 2026 року під час досудового розслідування між потерпілою ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 було укладено угоду про примирення.
Згідно змісту угоди, яка скріплена підписами сторін, обвинувачений повністю визнав себе винуватим в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, і сторони досягли відповідних домовленостей: обвинувачений ОСОБА_5 зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі пред`явленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, погоджуючись на призначення покарання за ст. 126-1 КК України у виді одного року пробаційного нагляду. 
Також сторони угоди домовилися, що на підставі п. 1, 2, 3 ч. 2 ст. 59? КК України на підозрюваного ОСОБА_5 буде покладено такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Крім того, в інтересах потерпілої сторони угоди погодилися на застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 обмежувального заходу, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, а саме: направлення для проходження програми для кривдників.
В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки невиконання угоди, встановленні п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України.
В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, визнав повністю. Заключивши відповідну угоду про примирення, він цілком розуміє надані йому законом права, а також роз`яснені йому судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України, - щодо обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 і ст. 424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України. При цьому зазначив, що згоден реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання та просив суд затвердити угоду про примирення та призначити узгоджене покарання. Крім того, обвинувачений вказав, що вищезазначена угода про примирення укладена ним з потерпілою добровільно. Розуміє, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до кримінальної відповідальності за ст. 389-1 КК України.
У підготовчому судовому засіданні потерпіла ОСОБА_4 пояснила, що вона цілком розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про примирення між нею та обвинуваченим ОСОБА_5 щодо обмеження права на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 і 424 КПК України та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення, підтримавши надану угоду. Крім того, потерпіла зазначила, що вищезазначена угода укладена нею з обвинуваченим добровільно. Матеріальних претензій до обвинуваченого вона не заявляла. Суд окремо роз`яснив потерпілій та наголосив на тому, що в разі затвердження угоди судом обвинувачений не може бути притягнений до кримінальної відповідальності за епізодами домашнього насильства, наведеними в обвинувальному акті й доведеними в установленому порядку. Потерпіла підтвердила, що усвідомлює це і згодна на затвердження угоди про примирення.
У підготовчому судовому засіданні прокурор не заперечував проти затвердження угоди про примирення, вказуючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України, КК України, просив суд затвердити угоду про примирення та призначити обвинуваченому узгоджене сторонами покарання. 
Заслухавши пояснення обвинуваченого та потерпілої, думку прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про примирення, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ним процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його та потерпілу погодитися на підписання угоди про примирення, характеру висунутого обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про примирення, з`ясувавши у потерпілої розуміння наслідків затвердження угоди та добровільність її укладення, суд дійшов висновку про те, що у даному кримінальному провадженні можливо затвердити надану угоду про примирення з наступних підстав.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 468-475 цього Кодексу.
Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про примирення.
На підставі ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого, у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , а його дії органом досудового розслідування обґрунтовано кваліфіковані за ст. 126-1 КК України як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо дружини, що призвело до погіршення якості життя потерпілої особи.
На виконання вимог ст. 474 КПК України судом з`ясовано обставини, які дають змогу впевнитися в тому, що обвинувачений усвідомлює свої права, визначені п.1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення, вид покарання, яке буде до нього застосоване, а також переконатися, що укладення угоди є добровільним. Обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені ст. 476 КПК України.
Також судом з`ясовано, що потерпіла цілком розуміє наслідки затвердження даної угоди, передбачені ч.1 ст. 473 КПК України. 
Судом встановлено, що ініціювання, порядок укладення та зміст угоди про примирення від 27.03.2026 року між потерпілою та обвинуваченим у даному кримінальному провадженні відповідає вимогам ст. 469, ст. 471 КПК України. Умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, інтереси суспільства.
У підготовчому засіданні суду не надані докази або інформація (скарги, повідомлення до правоохоронних органів тощо), які би дозволили обгрунтовано стверджувати, що сторони не примирилися або угода укладена не добровільно. Також не встановлено фактів, що свідчать про очевидну неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.
Умови угоди не суперечать вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України. Узгоджена міра покарання визначена в межах, передбачених санкцією ст. 126-1 КК України, що відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з врахуванням обставини, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого – щире каяття, та відсутності обставин, що його обтяжують.
З урахуванням викладеного, суд призначає ОСОБА_5 покарання у межах санкції ст. 126-1 КК України у виді пробаційного нагляду і вважає, що таке покарання є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Суд покладає на засудженого до пробаційного нагляду, згідно ч.2 ст.59-1 КК України, такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Згідно з п.4 ч.3 ст.59-1 КК України суд може покласти на засудженого до пробаційного нагляду обов`язок виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Строк покарання у виді пробаційного нагляду, згідно з ч.1 ст. 49-2 Кримінально-виконавчого кодексу України, обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.
Таке покарання ОСОБА_5 відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України, є необхідним, законним, справедливим та цілком достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.
Процесуальні витрати по справі відсутні.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст.100 КПК України.
Керуючись п.1 ч.3 ст. 314, ч.2 ст.373, ст.374, 469, 471, 473 - 475, 532 КПК України, ст.65, 126-1 КК України, суд
УХВАЛИВ:
Затвердити у кримінальному провадженні №12026250370000300 від 11.03.2026 угоду про примирення, укладену 27.03.2026 року між обвинуваченим ОСОБА_5 та потерпілою ОСОБА_4 . 
Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.
Покласти на засудженого до пробаційного нагляду ОСОБА_5 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_5 обмежувальний захід - направити для проходження програми для кривдників на строк 3 (три) місяці.
Роз`яснити, що умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених статтею 91-1 КК України, або умисне невиконання обмежувальних приписів, або умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, є підставою для притягнення засудженого до кримінальної відповідальності за статтею 390-1 КК України.
Запобіжний захід ОСОБА_5 не обирати.
Процесуальні витрати відсутні.
Цивільний позов не заявлений.
Речові докази, а саме: довідку № 1207 від 07.03.2026, довідку серії ЄО № 3100 від 10.02.2026 та довідку №1484 від 20.03.2026, довідку серії ЄО № 4638 від 22.02.2026, що долучені до матеріалів кримінального провадження, зберігати в матеріалах кримінального провадження № 12026250370000300.
Вирок може бути оскаржений потерпілим, обвинуваченим, прокурором виключно з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Черкаського апеляційного суду через Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1