П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 686/9164/26 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Колієв С.А. 
Суддя-доповідач - Томчук А.В. 
21 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Томчука А.В. 
суддів: Драчук Т. О.  Савицької Н.В. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Товстун Н.М.,
апелянта (позивача): ОСОБА_1 , 
представника позивача: Жидков Д.В.
представника відповідача: не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови
В С Т А Н О В И В :
У березні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області з позовною заявою до Управління патрульної поліції в Хмельницькій області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив щодо протиправності постанови про накладення стягнення за адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6794406 від 09.03.2026, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.
Також вказував, що 09.03.2026 він керував транспортним засобом марки JEEP PATRIOT д.н.з. НОМЕР_1 та був зупинений на блокпосту на виконання вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 29.12.2021 року № 1456. На вимогу патрульного поліцейського надав посвідчення водія та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, проте вимогу про надання страхового поліса проігнорував, оскільки вважав, що у поліцейського були відсутні правові підстави вимагати пред`явлення цього документа на блокпосту, де здійснюються заходи правового режиму воєнного стану, а не регулювання дорожнього руху.
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.04.2026 в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Постанову серії ЕНА № 6794406 від 09.03.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн за ч. 1 ст. 126 КУпАП — залишено без змін.
Прийняте рішення суд мотивував тим, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення (непред`явлення на вимогу працівника поліції поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) підтверджується представленим відповідачем відеозаписом події та розгляду справи по суті, а також перевіркою відкритих даних МТСБУ, згідно з якими станом на 09.03.2026 цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки JEEP PATRIOT д.н.з. НОМЕР_1 не була застрахована. Посилання позивача на відсутність у поліцейського законних підстав вимагати пред`явлення страхового поліса суд визнав безпідставними.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати, прийняти нове рішення, яким позовну заяву задовольнити, скасувати постанову серії ЕНА № 6794406 від 09.03.2026 та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення за відсутністю події адміністративного правопорушення.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції під час розгляду справи та прийняття рішення не було дотримано норм матеріального і процесуального права, не встановлено всіх обставин, що підлягають доказуванню у справі, не повною мірою досліджено докази.
Зокрема, апелянт зазначає, що суд першої інстанції порушив принципи рівності учасників судового процесу та змагальності сторін, оскільки розглянув справу без надання позивачу можливості подати відповідь на відзив. Позивач не отримував копії відзиву та доданих до нього документів, у зв`язку з чим не мав фізичної можливості надати відповідь на відзив у встановлений судом строк. Ухвала про відкриття провадження від 30.03.2026 була доставлена до електронних кабінетів сторін лише 31.03.2026, а рішення прийнято вже 03.04.2026, що, на думку апелянта, свідчить про надмірно швидкий розгляд справи без належного з`ясування позицій сторін.
Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права. Зокрема, не надано оцінку доводам позивача про відсутність у патрульного поліцейського повноважень вимагати пред`явлення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на блокпосту. Апелянт посилається на те, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» перевірка наявності чинних договорів ОСЦВП здійснюється підрозділами Національної поліції лише під час здійснення регулювання дорожнього руху та контролю за дотриманням ПДР, а також під час оформлення документів щодо порушення ПДР та оформлення матеріалів ДТП. Оскільки позивач зупинився не на вимогу поліцейського і не через порушення ПДР, а в силу вимог Постанови КМУ від 29.12.2021 № 1456, у поліцейського не було правових підстав вимагати страховий поліс.
Також апелянт зазначає, що блокпост облаштований з метою виконання заходів правового режиму воєнного стану, а відповідно до ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» відсутній такий захід як здійснення регулювання дорожнього руху. Порядок перевірки документів, затверджений Постановою КМУ від 29.12.2021 № 1456, обмежує перелік документів, які може вимагати уповноважена особа, документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство, і не включає страховий поліс.
Апелянт також стверджує, що суд першої інстанції не перевірив законність самої вимоги патрульного поліцейського, а перейшов до оцінки об`єктивної сторони дій позивача, та що з відеозапису не вдається прийти до однозначного висновку про наявний склад адміністративного правопорушення. Посилається на практику Одеського апеляційного суду у справі № 496/2220/23, де суд погодився з тим, що працівники поліції під час зупинки транспортного засобу на блокпосту не мали законних підстав вимагати пред`явити посвідчення водія.
Додатково ОСОБА_1 подав письмові пояснення від 06.05.2026, в яких зазначив, що є офіцером Збройних Сил України, категоричної відмови надати патрульному поліцейському страховий поліс з його боку не висловлювалось, проте він очікував від поліцейського законної підстави для висловлення такої вимоги. Наголосив, що патрульний поліцейський, перебуваючи на блокпосту, виконував заходи правового режиму воєнного стану, а не здійснював регулювання дорожнього руху, а тому його повноваження обмежувалися тими, що визначені Порядком № 1456.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін. Відповідач зазначає, що мотиви та підстави апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, рішення суду першої інстанції винесено у відповідності до вимог чинного законодавства з урахуванням усіх фактичних обставин справи. Посилається на те, що відповідно до п. 11 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР, а повноваження працівника поліції не обмежені для зупинки транспортного засобу виключно положеннями ст. 35 цього Закону. Зазначає, що на блокпосту здійснюються не лише заходи правового режиму воєнного стану, а й контроль за дотриманням ПДР. Вказує, що на відеозаписі зафіксовано, що після зупинки автомобіля інспектор озвучив вимогу пред`явити документи, передбачені п. 2.1 ПДР, проте водій ОСОБА_1 пред`явив лише посвідчення водія та реєстраційний документ, а страховий поліс у водія був відсутній. Перевіркою через сайт МТСБУ встановлено відсутність чинного страхового поліса на автомобіль станом на 09.03.2026. Також зазначає, що витяг із сайту МТСБУ, долучений позивачем, свідчить про наявність чинного поліса лише станом на 19.03.2026, але не підтверджує його чинність станом на 09.03.2026. Щодо направлення відзиву позивачу зазначає, що відзив було надіслано засобами поштового зв`язку 03.04.2026, оскільки станом на вказану дату справа в електронному кабінеті відповідача не відображалась.
Позивач та його представник у судовому засіданні надали пояснення, що відтворюють зміст апеляційної скарги, вимоги такої просили задовольнити у повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідно до частини третьої статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Згідно з частиною другою статті 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
З матеріалів справи судом встановлено, що 09.03.2026 поліцейським 2 взводу 4 роти 1 батальйону УПП в Хмельницькій області сержантом поліції Навроцьким В.І. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕНА № 6794406, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 425,00 грн. 
Вказаною постановою ОСОБА_1 був визнаний винуватим у тому, що він, 09.03.2026 о 07 год. 33 хв. на 278 км. автодороги М30 Стрий-Ізварине керував транспортним засобом марки Jeep Patriot н.з. НОМЕР_1 без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив вимог п. 2.1 г’ ПДР за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з вимогами про її скасування.
Приписами частин першої – третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
В статті 7 КпАП України визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до статті 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
До основних повноважень поліції входить регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. У випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Закон України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353-XII регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).
Законодавство про дорожній рух складається з цього Закону та актів законодавства України, що видаються відповідно до нього (стаття 2 Закону України "Про дорожній рух").
За приписами статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху на всій території України, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306 (далі - ПДР).
Ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до пункту 1.3. Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Пунктом 1.9 ПДР передбачено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до пункту "ґ)" 2.1. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: ґ) чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат “Зелена картка” (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування “Зелена картка”.
За приписами пункту "а" 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Частиною першою статті 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - у вигляді штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» перевірка наявності чинних договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється відповідними підрозділами Національної поліції України під час здійснення регулювання дорожнього руху та здійснення контролю за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі, а також під час оформлення документів щодо порушення Правил дорожнього руху та оформлення матеріалів дорожньо-транспортної пригоди.
Згідно з пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський може зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі якщо уповноважений орган державної влади прийняв рішення про обмеження чи заборону руху (п. 7).
Відповідно до пункту 10 Порядку перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 р. № 1456 (далі - Порядок № 1456) уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби, зокрема, у разі проїзду через блокпост або контрольні пункти в`їзду-виїзду.
Статтею 9 КУпАП закріплено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Відповідно до статті 14-1 КУпАП до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху у разі їх фіксації працюючими в автоматичному режимі спеціальними технічними засобами, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобами фото- і кінозйомки, відеозапису, притягаються власники (співвласники) транспортних засобів.
Згідно із статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 279-8 цього Кодексу.
В силу положень частини першої статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною першою статті 75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч. 1, 2 статті 76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.
Відповідно до частини другої 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, вчинення ОСОБА_1 вищевказаного адміністративного правопорушення (не пред`явлення на вимогу працівника поліції полісу (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) підтверджується представленими відповідачем відеозаписом події. Із вказаного відеозапису вбачається, що 09.03.2026 під час зупинки позивача на блокпосту та перевірки документів, передбачених п.2.1 ПДР, останній на вимогу поліцейського не пред`явив чинний договір ОСЦВП. Перевіркою відкритих данник МТСБУ встановлено, що станом на 09.03.2026 рік цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу марки Jeep Patriot н.з. НОМЕР_1 не була застрахована.
В свою чергу, слушно зауважити про те, що наданий разом із апеляційною скаргою витяг із сайту МТСБУ, свідчить про наявність чинного поліса лише станом на 19.03.2026, але не підтверджує його чинність станом на 09.03.2026. Водночас з витягу, долученого відповідачем, видно, що станом на 09.03.2026 року чинний поліс на автомобіль був відсутній.
Водночас надаючи оцінку доводам апелянта щодо того, що патрульний поліцейський не мав повноважень вимагати пред`явлення страхового поліса на блокпосту, оскільки на блокпосту здійснюються заходи правового режиму воєнного стану, а не регулювання дорожнього руху. Перевірка наявності чинних договорів ОСЦВП відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснюється лише під час регулювання дорожнього руху та контролю за дотриманням ПДР, а Порядок № 1456 обмежує перелік документів, які може вимагати уповноважена особа на блокпосту, документами, що посвідчують особу та підтверджують громадянство, колегія суддів вказує про наступне.
Відповідно до пункту 3 Порядку встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою КМУ від 29.12.2021 № 1455, блокпост - це посилений контрольно-пропускний пункт, який за рішенням військового командування тимчасово встановлюється для перевірки осіб, транспортних засобів, багажу та вантажів, до складу якого можуть входити службові особи військових формувань та правоохоронних органів, залучені до здійснення заходів правового режиму воєнного стану.
Пунктом 7 Порядку № 1456 визначено, що уповноважена особа має право вимагати в особи пред`явлення документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи. 
Водночас за приписами пункту 3 Порядку № 156 правовою основою перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян є Конституція України, Кримінальний процесуальний кодекс України, Кодекс України про адміністративні правопорушення, Закони України “Про основи національного спротиву”, “Про правовий режим воєнного стану”, “Про оборону України”, “Про національну безпеку України”, “Про Національну поліцію”, “Про Військову службу правопорядку у Збройних Силах України”, указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, та інші нормативно-правові акти.
Пунктом 10 Порядку визначено перелік підстав для зупинки транспортного засобу уповноваженою особою, серед яких порушення Правил ПДР та інші, аналогічні тим, які вказані у статті 35 Закону «Про Національну поліцію», а також інші підстави, що безпосередньо пов`язані з воєнним станом. Зокрема, уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби в разі проїзду транспортних засобів через блокпости та контрольні пункти в`їзду-виїзду.
Колегія суддів зауважує, що введення воєнного стану, повноважень поліції згідно статті 35 ЗУ "Про Національну поліцію" та положення Порядку № 1456, є правовою підставою для зупинки транспортного засобу, яка не залежить він наявності чи відсутності встановленого блокпосту.
Водночас, оскільки в межах розгляду цієї справи апелянтом не спростовано скоєння ним адміністративного правопорушення (керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів), відповідальність за яке передбачена статтею 126 КУпАП, відтак доводи скаржника на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до статті 139 КАС України не здійснюється. 
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2026 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає.

Головуючий	 		Томчук А.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Савицька Н.В.