ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/536/26 Справа № 183/9095/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Дубовенко І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Агєєва О.В.,
суддів: Гапонова А.В., Халаджи О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників, цивільну справу №183/9095/23 за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» - Рудницького Юлія Ігоровича на рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2025 року, ухвалене у складі судді Дубовенко І.Г.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ «Сенс Банк» звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог АТ «Сенс Банк» посилалися на те, що 20 січня 2016 року ОСОБА_1 уклав з АТ «Альфа Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №630346439. 
Відповідно до умов кредитного договору Банк зобов`язувався надати позичальнику кредит, позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. 
12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа Банк» на АТ «Сенс Банк».
Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 22 січня 2023 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 53166,87 грн., яка складається із: 26840,12 грн. - тіло кредиту, 155,12 грн. - заборгованість за відсотками, 24243,48 - прострочене тіло, 1928,15 - заборгованість за простроченими відсотками.
У зв`язку із чим просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №630346439 від 20 січня 2016 року у розмірі 53166,87 грн., судовий збір у розмірі 2684 грн. 

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до АТ «Сенс Банк» про захист прав споживачів.
В обґрунтування зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що банком було включено у кредитний договір № 630346439 від 20 січня 2016 року несправедливі умови в частині встановлення щомісячних комісій за розрахунково-касове обслуговування, за обслуговування основної картки, а також за послугу смс-інформування. Вказані умови є такими, що порушують Закон України «Про захист прав споживачів». 
З виписки по рахунку з кредитною картою за період з 20 січня 2016 року по 28 лютого 2023 року ним було сплачено на користь банку в якості сплати за розрахунково-касове обслуговування основної картки в розмірі 53821,66 грн; комісії за обслуговування основної картки в розмірі 14970,79 грн.
Вважає, що наявні підстави для визнання цих умов недійсними та повернення сплачених за такими комісіями грошових коштів позичальнику. 
У зв`язку із чим просив суд визнати недійсними положення кредитного договору №630346439 від 20 січня 2016 року щодо обов`язку позичальника сплачувати кошти за розрахунково-касове обслуговування кредиту, комісію за обслуговування картки та кошти за послугу смс-повідомлення; зобов`язати АТ «Сенс Банк» здійснити перерахунок платежів, здійснених ОСОБА_1 за кредитним договором №630346439 від 20 січня 2016 року за розрахунково-касове обслуговування кредиту, комісію за обслуговування кредиту в загальному розмірі 53821,66 грн., за обслуговування основної картки в розмірі 14970,79 грн. і за послуги смс-інформування — 660 грн., та зарахувати вказані платежі в рахунок погашення основного боргу по кредитному договору №630346439 від 20 січня 2016 року, а залишок коштів повернути позичальнику.

Рішенням Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2025 року у задоволенні позовної заяви АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовлено. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Сенс Банк» про захист прав споживачів, визнання недійсними умов кредитного договору та зобов`язання здійснити перерахунок платежів - задоволено частково. Стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, які були сплачені в якості плати за розрахунково-касове обслуговування основної картки та комісії за обслуговування основної картки, у розмірі 15625,58 грн. Стягнуто з АТ «Сенс Банк» судовий збір у розмірі 1211,20 грн. на користь держави. В іншій частині позовних вимог за зустрічною позовною заявою - відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, представник АТ «Сенс Банк»- Рудницький Ю.І. подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що оскаржене рішення суду не відповідає нормам процесуального та матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення порушено процедуру оцінки доказів 
Факт укладення 20 січня 2016 року між сторонами кредитного договору, що був підписаний відповідачем, вбачається, що останній підтвердив акцепт Публічної пропозиції та укладення договору між ним та банком на умовах, викладених в Публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщені на веб-сторінці www.alfabank.ua або у разі її подальшої зміни – за іншою електронною адресою, що буде вказана в договорі. Отже, відповідно до статей 3, 627 ЦК України відповідач добровільно погодився на умови кредитного договору та взяв на себе відповідні зобов`язання. 
Зазначає, що надана банком виписка, яка була долучена до позовної заяви, підтверджує обставини видачі кредиту та його розмір, а також заборгованість по кредиту, розмір якої відображено також у детальному розрахунку та не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідача. 
Наголошує, що з виписки наданої банком, яка долучена до позовної заяви, вбачається, що встановлений банком кредитний ліміт відповідачу в подальшому неодноразово збільшувався. Відповідач користувалася кредитними коштами, розраховувався в терміналах, приймав перекази, поповнював рахунок, знімав готівку, частково погашав заборгованість 
Судом першої інстанції встановлено, що відповідачем за первісним позовом ОСОБА_1 дійсно було порушено право позивача за первісним позовом банку на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у кредит, та вимоги банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №630346439 від 20 січня 2016 року у розмірі 53166,87грн. є обґрунтованими. При цьому, як вбачається з виписки по рахунку за кредитною картою за період з 20 січня 2016 року по 28 лютого 2023 року, ОСОБА_1 було сплачено 68792,45 грн. комісії за обслуговування кредиту та 660 грн за послуги смс-інформування.
Наголошує, що при укладенні кредитного договору відповідач був ознайомлений з умовами, викладеними в Публічній пропозиції АТ «Альфа Банк» на укладання договору про банківське обслуговування фізичних осіб та додатками до Договору, а саме додатком №5 до договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» Кредити фізичних осіб, згідно з пунктами якого, послуги з розрахунково-касового обслуговування кредитної заборгованості у випадку укладення угоди надаються в об`ємі, що визначений цим Додатком №5. 
Судом було неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів. 
У зв`язку з чим просив рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2025 року скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити в повному обсязі. У зустрічному позові ОСОБА_1 до АТ «Сенс Банк» про захист прав споживачів – відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив. 
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що 20 січня 2016 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк».
Відповідно до Анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб ПАТ «Альфа-Банк» ОСОБА_1 підписанням цієї анкети-заяви акцентував публічну пропозицію на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб ПАТ «Альфа-Банк» .
Згідно з п. 2.1.3 анкети-заяви у разі укладення відповідної угоди про використання продуктів банку згідно з умовами договору, що передбачає відкриття рахунку та надання кредитної картки, ОСОБА_1 виявив бажання відкрити рахунок та отримати кредитну картку, отримати від банку кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії з лімітом в межах 75000 грн. на його рахунку на умовах, що вказується в договорі та відповідній угоді.
Анкета-заява, Акцепт пропозиції на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, а також довідка про умови кредитування з використанням картки «Максимум-готівка» (з прикладами використання кредитних коштів з розрахунком сукупної вартості кредиту) підписані відповідачем з використанням ЕЦП.
Оферта на укладання угоди та акцепт пропозиції містять пункт 3.2 про процентну ставку за користування коштами відновлювальної кредитної лінії при вчиненні торгових операцій та/або операцій зняття готівкою на рівні 26% річних.
Згідно з довідкою про умови кредитування з використанням картки «Максимум-готівка» валютою рахунку є гривня; строк дії картки 2 (два) роки з можливістю перевипуску; строк дії кредитної лінії 1 (один) рік з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору; форма кредитування - відновлювальна кредитна лінія; тип процентної ставки - фіксована; погашення кредиту щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу; розрахунковий період - 1 місяць; пільговий період - період часу, протягом якого, за умови повного повернення клієнтом суми загальної заборгованості за відновлювальною кредитною лінією, що існувала на кінець останнього дня розрахункового періоду, процентна ставка за користування відновлювальною кредитною лінією встановлюється у розмірі 0,01% від суми операцій з розрахунків за товари; розмір обов`язкового мінімальної платежу - 7% від суми заборгованості, мінімум 50 грн.; строк внесення платежу - до 24 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем відкриття картки; сума щомісячного платежу 280 грн.; орієнтована реальна процентна ставка — 5,7%.
Згідно з акцептом пропозиції на укладення угоди про надання кредиту №630346439 від 20 січня 2016 року ОСОБА_1 укладено угоду про надання кредиту від №630346439 та визначено тип кредиту - «Максимум готівка», ліміт відновлювальної кредитної лінії – 75000 грн., процентна ставка 26% річних. Кредит наданий позичальнику для власних потреб, отримання грошових коштів в розмірі 75000 грн. шляхом переказу коштів на картковий рахунок, відкритий в АТ «Альфа-Банк»; з оплатою страхового платежу за умовами добровільного страхування ризиків; та оплатою страхового платежу за договором добровільного страхування фінансових ризиків позичальника.
ОСОБА_1 було підписано додаток до договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка») від 20 січня 2016 року, Договір про використання аналогу власноручного підпису та факсимільного відтворення печатки для вчинення правочинів від 20 січня 2016 року, Довідку про умови кредитування з використанням картки «Максимум-готівка» та Заяву на відкриття поточних рахунків в ПАТ «Альфа-Банк» та картка із зразками підписів.
У пункті 1 частини ІІ зазначеної вище Анкети-Заяви зазначено, що підписанням цієї Анкети-Заяви про акцепт Публічної пропозиції на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, ОСОБА_1 підтверджує, що ця Анкета-Заява про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» є акцептуванням Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» в розумінні ст. 642 ЦК України; надає банку свою письмову згоду на обробку його персональних даних; беззаперечно підтверджує те, що приймає пропозицію банку на оформлення «Максимум-готівка» (картки) і йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення всі умови договору, в тому числі умови отримання та обслуговування картки. 
Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором, та в межах встановленого кредитного ліміту, що підтверджується випискою по рахунку з кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 20 січня 2016 року по 22 січня 2023 року.
30 листопада 2022 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено запис про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк».
Згідно з розрахунком заборгованості за кредитом позичальника ОСОБА_1 по кредитному договору №630346439 станом на 22 січня 2023 року ОСОБА_1 має заборгованість перед АТ «Сенс Банк» у загальному розмірі 53166,87 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 26840,12 грн., відсотків за користування кредитом у розмірі 155,12 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 24243,48 грн., відсотків за прострочену заборгованість у розмірі 1928,15 грн.
За період з 20 січня 2016 року по 20 лютого 2023 року ОСОБА_1 на користь банку було перераховано в якості сплати за розрахунково-касове обслуговування основної картки в розмірі 53821,66 грн; комісії за обслуговування основної картки в розмірі 14970,79 грн., і за послуги смс-інформування - 660 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «Сенс Банк», суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_1 дійсно було порушено право АТ «Сенс Банк» на повернення йому кредитних коштів, та вимоги АТ «Сенс Банк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №630346439 від 20 січня 2016 року у розмірі 53166,87 грн. є обґрунтованими, однак за період з 20 січня 2016 року по 28 лютого 2023 року ОСОБА_1 було сплачено 68792,45 грн. комісії за обслуговування кредиту, що є несправедливою умовою договору, тому, здійснюючи зарахування зустрічних вимог, в межах заявлених банком позовних вимог заборгованість ОСОБА_1 перед банком відсутня, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково, стягнувши з банку на користь ОСОБА_1 15625,58 грн., які були сплачені в якості плати за розрахунково-касове обслуговування основної картки та комісії за обслуговування основної картки (рвзниця між заборгованістю та сплаченою сумою).

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частина перша статті 633 ЦК України проголошує, що публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 указаного Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Суд встановив, що 20 січня 2016 між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №630346439.
Згідно з акцептом пропозиції на укладення угоди про надання кредиту №630346439 від 20 січня 2016 року ОСОБА_1 укладено угоду про надання кредиту від №630346439 та визначено тип кредиту - «Максимум готівка», ліміт відновлювальної кредитної лінії – 75000 грн., процентна ставка 26% річних. 
Кредит наданий позичальнику для власних потреб, отримання грошових коштів в розмірі 75000 грн. шляхом переказу коштів на картковий рахунок, відкритий в АТ «Альфа-Банк»; з оплатою страхового платежу за умовами добровільного страхування ризиків; та оплатою страхового платежу за договором добровільного страхування фінансових ризиків позичальника.
ОСОБА_1 допустив неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за вказаним кредитним договором, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 22 січня 2023 року ОСОБА_1 має заборгованість перед АТ «Сенс Банк» у загальному розмірі 53166,87 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 26840,12 грн., відсотків за користування кредитом у розмірі 155,12 грн., заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 24243,48 грн., відсотків за прострочену заборгованість у розмірі 1928,15 грн.

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 має заборгованість перед АТ «Сенс Банк» за кредитним договором №630346439 від 20 січня 2016 року у загальному розмірі 53166,87 грн., яка ним добровільно не погашається.

При цьому, з виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_1 за період з 20 січня 2016 року по 20 лютого 2023 року на користь банку було перераховано в якості сплати за розрахунково-касове обслуговування основної картки в розмірі 53821,66 грн; комісії за обслуговування основної картки в розмірі 14970,79 грн.

Відповідно до положень ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Відповідно до ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); 2) виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); 3) встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; 4) надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; 5) встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; 6) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; 7) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); 8) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; 9) установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; 10) установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; 11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; 12) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; 13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; 14) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; 15) обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; 16) встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; 17) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди.
При цьому, перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним, про що зазначено у частині 4 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, які несе позичальник, зокрема щодо завищеної плати за обслуговування кредиту у вигляді комісії, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.
надання кредиту шляхом встановлення кредитного ліміту на відповідну кредитну карту та надання позичальнику можливості розпоряджатись кредитними, коштами, що містяться на такій карті – це обов`язок банку за кредитним договором, то такі дії як надання послуг з розрахунково-касового обслуговування основної картки та послуг з обслуговування основної картки не є самостійними послугами, що замовляються та підлягають сплаті позичальником. 
Оскільки надання послуг з розрахунково-касового обслуговування основної картки та послуг з обслуговування основної картки відповідає економічним потребам лише самого банку, то такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту - позичальнику.

Встановлено, що необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язані з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачена угодою про надання кредиту №630346439 від 20 січня 2016 року, а саме плату щомісячних комісій за розрахунково-касове обслуговування, за обслуговування основної картки.
Однак, банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються ОСОБА_1 та за які банком встановлені щомісячні комісії за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).
Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення угоди (акцепту) про надання кредиту №630346439 від 20 січня 2016 року про встановлення плати щомісячних комісій за розрахунково-касове обслуговування, за обслуговування основної картки - є нікчемними та не підлягають визнанню недійсними.

Колегія суддів звертає увагу, умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», є несправедливою умовою, що надає суду всі підстави для визнання такої умови недійсною.
Отже, встановлення у кредитному договорі з 20 січня 2016 року по 28 лютого 2023 року щомісячних платежів за розрахунково-касове обслуговування основної картки, комісій за обслуговування основної картки, які за своє суттю не можуть вважатися самостійними послугами, що замовляються та підлягають оплаті позичальником, є несправедливими умовами для ОСОБА_1 як позичальника, оскільки такі положення укладеної між сторонами угоди призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, що суперечить вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
За правилами вказаної статті реституція, як спосіб захисту цивільного права, застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.
Встановивши, що за період з 20 січня 2016 року по 20 лютого 2023 року ОСОБА_1 на користь банку було перераховано в якості сплати за розрахунково-касове обслуговування основної картки в розмірі 53821,66 грн; комісії за обслуговування основної картки в розмірі 14970,79 грн., то вказані кошти мають бути повернуті банком позичальнику ОСОБА_1 .
Щодо несправедливості умов договору в частині плати за послугу смс-інформування у сумі 660 грн., то слід зазанчити, що ОСОБА_1 не надано доказів того, що банком не виконувалися смс-інформування.

Суд першої інстанції обґрунтовано застосував до виниклих між сторонами правовідносин зарахування зустрічних однорідних вимог та стягнув з банку на користь ОСОБА_1 15625,58 грн (68792,45 грн. – 53166,87 грн. = 15625,58 грн.), які були сплачені в якості плати за розрахунково-касове обслуговування основної картки та комісії за обслуговування основної картки, частково задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 . 

Враховуючи викладене, правильно встановивши обставини у справі, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позовних вимог АТ «Сенс Банк», а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково.

Посилання в апеляційній скарзі про доведеність позовних вимог банку та безпідставність заявлених зустрічних позовних вимог, неправильне встановлення судом фактичних обставин у справі - є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Доводи апеляційної скарги суд відхиляє, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів, пов`язані з незгодою з висновками суду першої інстанції і не є підставою для скасування оскарженого судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. 

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстави для скасування рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2025 року відсутні.

Відповідно до ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» - Рудницького Юлія Ігоровича - залишити без задоволення.
Рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2025 року у цивільній справі №183/9095/23 - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 21 травня 2026 року.

Судді: