Справа №  395/416/26  Провадження № 2/395/354/2026 

З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2026 року м. Новомиргород
Новомиргородський районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді  Орендовського В.А.,
за участю секретаря  Піддубної Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомиргороді в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

До суду із позовом звернулось Акціонерне товариство «Таскомбанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, вказавши, що 27.01.2024 року між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1  було підписано Заяву-договір на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування в межах проекту «izibank», який є кредитним договором № 002/24461996-СК_SB, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит в сумі 48 000 гривень, терміном на 12 місяців з автоматичною пролонгацією, зі сплатою відсотків в розмірі 59 % річних, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити за його використання відсотки на умовах договору. Однак, всупереч умовам кредитного договору, ОСОБА_1 не виконала свого зобов`язання та перед банком має заборгованість станом на 27.11.2025 року в сумі 84 166,50 гривень, з яких: 45 991,84 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 38 174,66 гривень - заборгованість за відсотками. 
З урахуванням вищевикладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь вказану вище заборгованість по кредитному договору, а також судові витрати по справі.
Представник позивача повідомлений у встановленому законом порядку про час, дату та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, проте направив заяву з проханням розглянути справу без його участі, позов підтримує у повному обсязі та просив задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися. Відповідач про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача двічі підряд просила відкласти судовий розгляд справи.
Згідно до ст. 128 ч.7 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. 
Враховуючи викладене, суд вважає, що відповідач та її представник повідомлені у встановленому законом порядку про час та місце розгляду справи. Відповідач та її представник відзив до суду не подали.
Зі згоди позивача, враховуючи вимоги ч.4 ст.223 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до вимог ст. 3, 6, 11, 525, 627 ЦК України, підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 3 ст. 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
За нормами частин 1, 2 ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства, та скріплюється печаткою.
Згідно із вимогами п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.
Частиною 1 ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, що визначені змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно із вимогами ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У статті 638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів.
Статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У відповідності з положеннями ст. 509, 526, 1054 ЦК України особа, яка уклала кредитний договір та отримала кошти повинна виконувати його належним чином та повернути кошти у відповідності з умовами кредитного договору.
Судом встановлено, що 27.01.2024 року між АТ «ТАСКОМБАНК» та  ОСОБА_1 було підписано Заяву-договір на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування в межах проєкту «izibank».
Згідно умов якого АТ «ТАСКОМБАНК» надав ОСОБА_1 кредит у сумі 48 000 гривень, терміном на 12 місяців з можливістю автоматичної пролонгації на той самий строк, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 59 % річних від суми боргу за договором (а.с. 11-12).
ОСОБА_1 отримала обумовлений сторонами кредит та використовувала на власний розсуд.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором № 002/24461996-СК_SB від 27.01.2024 року станом на 27 листопада 2025 року заборгованість  ОСОБА_1 становить 84 166,50 гривень, з яких: 45 991,84 гривень - заборгованість по тілу кредиту; 38 174,66 гривень - заборгованість за відсотками (а.с. 20).
Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст. 509, 526, 1054 Цивільного кодексу України  ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором не виконала.
Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Крім того, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав його у строк, встановлений договором ст. 612 Цивільного кодексу.
Згідно ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.
Вище наведені обставини достовірно встановлені судом та сумніву у суду не викликають, у зв`язку з чим позов необхідно задовольнити в повному обсязі.
Крім того, відповідно до вимог ЗУ «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 
Керуючись ст.ст. 263-265, 280 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості – задовольнити.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № 002/24461996-СК_SB від 27.01.2024 року в розмірі 84 166,50 (вісімдесят чотири тисячі сто шістдесят шість) гривень 50 копійок.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» судовий збір у розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку. 
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили якщо протягом вказаного строку не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення виготовлений 23 червня 2026 року.

Суддя Новомиргородського районного суду
Кіровоградської області       В.А. Орендовський