Справа № 462/9322/25 Головуючий у 1 інстанції: Бориславський Ю.Л. 
Провадження № 22-ц/811/745/26 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
Головуючого судді: Савуляка Р.В.
суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.
секретаря: Іванової О.О. 
з участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Лілія Володимирівна, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2025 року  ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Лілія Володимирівна, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
В обґрунтування заявлених вимог покликався на те, що виконавчий напис вчинений у порушення вимог Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, а також, є безпідставним, оскільки нотаріус вчинила його без відповідних правових підстав, не переконалася у безспірності грошової вимоги, недотрималася етапів процедури стягнення боргу та строків, а також позивачу не було надіслано повідомлення-письмової вимоги про усунення порушень. 
З врахуванням зазначених обставин, просив визнати виконавчий напис №2073 вчинений 06 жовтня 2025 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 1 236 858,00 гривень, що на момент вчинення виконавчого напису, згідно офіційного курсу НБУ, еквівалентно 30 000,00 дол. США, за період з 26 вересня 2025 року по 06 жовтня 2025 року, на підставі договору позики грошей, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. 26 вересня 2025 року за № 1978.
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28 січня 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Лілія Володимирівна, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню – відмовлено.
Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 05 грудня 2025 року.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 січня 2026 року оскаржив представник  ОСОБА_1 – ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі покликається на те, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушень, однак така вимога не була надіслана боржнику.
Відсутність вимоги про усунення порушень за договором позики позбавило  ОСОБА_1 права подати заперечення щодо вчинення виконавчого напису або оспорити вимоги позикодавця.
Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису та порядку повідомлення боржника є самостійними та достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Вчинення виконавчого напису за договором позики, навіть за особистої згоди позичальника в нотаріальній конторі вимагає суворого дотримання процедури, яка недотримана.
Факт отримання грошових коштів заперечується боржником, тому договір позики не може вважатися укладеним, а відтак заборгованість не є безспірною.
ОСОБА_1 близько 20 років зловживає алкогольними напоями та страждає на алкогольну залежність, не працює, веде асоціальний спосіб життя, а відповідачка скористалася його безпорадним станом та з метою заволодіння квартирою умисно увійшла до нього в довіру та шляхом обману та зловживання довірою схилила до підписання договору позики без отримання грошових коштів.
Суд першої інстанції не звернув увагу, що грошові кошти в розмірі 30 000 доларів США надано на 10 днів в безпроцентну позику повністю незнайомій людині, яка тимчасово не працює та страждає на алкогольну залежність. 
Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 січня 2026 року скасувати та ухвалити постанову, якою позов задовольнити повністю.
15 квітня 2026 року від представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, вважає таку безпідставною та необгрунтованою. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 січня 2026 року - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення представника ОСОБА_3 – ОСОБА_4 на заперечення доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до положень частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом та матеріалами справи встановлено, що 06 жовтня 2025 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі №2073, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , тимчасово не працюючого, місце проживання: АДРЕСА_1 (боржник) на користь ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , невиплачені в строк грошові кошти у розмірі 1 236 858,00 гривень, що на момент вчинення виконавчого напису, згідно офіційного курсу НБУ, еквівалентно 30 000,00 дол. США, за період з 26 вересня 2025 року по 06 жовтня 2025 року, на підставі договору позики грошей, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. 26 вересня 2025 року за р.№ 1978.
07 жовтня 2025 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Білецьким Ігорем Мироновичем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 79285295 на підставі виконавчого напису №2073 виданого 06 жовтня 2025 р. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 1 236 858,00 грн., що на момент вчинення виконавчого напису, згідно офіційного курсу НБУ, еквівалентно 30 000,00 дол. США.
Відповідно до договору позики грошей від 26 вересня 2025 року, укладеного між позикодавцем ОСОБА_3 та позичальником ОСОБА_1 , позикодавець передала у власність позичальникові грошові кошти у сумі 1 244 817,00 гривень, що на день укладення цього договору еквівалентно 30 000,00 доларів США, які були отримані позичальником повністю до підписання цього договору, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у строк не пізніше 5 жовтня 2025 року та в порядку, встановленому цим договором.
Згідно з п. 9 вказаного договору позики повернення грошових коштів повинно бути здійснено у м. Львові. Грошові кошти вважаються повернутими в момент передання позикодавцеві грошової суми, що позичалася. Прийнявши грошові кошти позикодавець повинен видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі грошових коштів. Наявність оригіналу цього договору у позичальника підтверджуватиме ним свого обов`язку.
Відповідно до п. 5 договору позики сторони домовилась, що, у разі несвоєчасного повернення позичальником позики, позикодавець вправі пред`явити цей договір до стягнення.
Договір позики було посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., зареєстровано в реєстрі за №1978.
До матеріалів позову не додано доказів, які б свідчили про виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за вказаним договором позики.
06 жовтня 2025 року, у зв`язку з невиконанням боржником ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за договором позики та неповернення грошових коштів у розмірі 1 236 858,00 гривень, що на момент укладення договору позики було еквівалентно 30 000,00 доларів США, позикодавцю у встановлений договором позики строк, ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса для вчинення виконавчого напису про стягнення боргу із заявою, до якої додала оригінал договору позики від 26 вересня 2025 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., та зареєстрований в реєстрі за № 1978.
Як ствердила у своїх письмових поясненнях щодо позову третя особа приватний нотаріус ЛМНО Амбросійчук Л.В. та таке підтверджено долученими доказами, ОСОБА_1 , який для встановлення його особи надав нотаріусу паспорт №005376401, виданий органом 4652, 28 жовтня 2020 року, 06 жовтня 2025 року особисто у приміщенні нотаріальної контори підписав повідомлення, у якому вказано, що ОСОБА_1 станом на 06 жовтня 2025 року не повернув заборгованість за договором позики грошей від 26 вересня 2025 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В., за р. № 1978 у розмірі 1 236 858,00 гривень, що на момент укладення договору позики було еквівалентно 30 000,00 доларів США. Проти вчинення виконавчого напису не заперечив.
Відмовляючи в задоволенні заявленої вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що нотаріус вчинила оскаржуваний виконавчий напис з дотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, з`ясувала у боржника про відсутність заперечення щодо наявної заборгованості за договором позики та відсутність заперечення щодо вчинення виконавчого напису.
З таким висновком колегія суддів не погоджується виходячи із наступних підстав.
Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з частиною 1 статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.
Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. 
Главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено порядок вчинення виконавчих написів.
Згідно з підпунктами 1.1., 1.2. пункту 1, підпунктами 3.1., 3.5. пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172.
Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.
Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Аналіз наведеного дає підстави дійти висновків, що вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16, посилаючись на приписи ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» зазначила, що захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з переліком документів.
Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що сьогодні чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу.
Така позиція Верховного Суду справах про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню є сталою.
Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Вирішуючи спір суд першої інстанції виходив з того, приватним нотаріусом було враховано усі вимоги законодавства щодо вчинення виконавчого напису та дотримано їх, з огляду на те, що при вчиненні виконавчого напису приватному нотаріусу було надано оригінал договору позики грошей від 26 вересня 2025 року, що не заперечують сторони, ОСОБА_1 особисто у приміщенні нотаріальної контори у письмовій формі повідомив, що станом на 06 жовтня 2025 року ним заборгованість за договором позики грошей від 26 вересня 2025 року не повернута, розмір заборгованості становить 1 236 858,00 гривень, що на момент укладення договору позики було еквівалентно 30 000,00 доларів США та проти вчинення виконавчого напису нотаріуса він не заперечує.
Однак, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з дотриманням положень чинного законодавства та підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню, відсутні, з огляду на наступне.
Верховний Суд у постановах від 11 жовтня 2023 року в справі № 344/13138/21 (провадження № 61-5577св23), від 02 листопада 2022 року в справі № 758/14101/16-ц (провадження № 61-17550св21), від 27 серпня 2020 року в справі № 554/6777/17 (провадження № 61-19494св18) виснував, що в нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення – письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів:
– перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса;
– другий етап – учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису).
Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19) вказала, відповідно до підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5 вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень – письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржник, якщо він є відмінний від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.
Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що наведена норма спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.
Суд встановив, що в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_3 (а.с. – 38), яка просить вчинити виконавчий напис по кредитному договору від 26 вересня 2025 року, яка датована 06 жовтня 2025 року, повідомлення (а.с. – 39), з якого вбачається, що ОСОБА_1 повідомив, що йому відомо про намір гр. ОСОБА_3 вчинити виконавчий напис на договорі позики грошей, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. 26 вересня 2025 року за № 1978, яке теж датоване 06 жовтня 2025 року.
Колегія суддів наголошує, що саме по собі повідомлення, де ОСОБА_1 зазначає, що йому відомо про намір кредитора, не тотожна отриманню ним офіційної вимоги, а саме письмової вимоги про усунення порушення за тридцять днів до вчинення виконавчого напису нотаріуса.
Відомостей про дату фактичного повідомлення боржника кредитором про намір вчинити виконавчий напис на договорі позики матеріали справи не містять.
Зазначене свідчить про те, що нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було дотримано положення підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку № 296/5, а саме, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушень.
Таким чином, у суду відсутня можливість встановити правомірність видачі виконавчого напису з огляду на дотримання пункту 1 глави 16 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», оскільки відповідач не надав доказів направлення такої вимоги, а отже це свідчить про порушення вимог законодавства та прав позивача.
Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису та порядку повідомлення боржника щодо вимоги про усунення порушення є самостійними і достатніми підставами для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Згідно п. 3,4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -
УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 –– задовольнити.
Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 січня 2026 року– скасувати і ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Лілія Володимирівна, приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький Ігор Миронович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню- задовольнити.
Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №2073 вчинений 06 жовтня 2025 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 1 236 858,00 гривень, що на момент вчинення виконавчого напису, згідно офіційного курсу НБУ, еквівалентно 30 000,00 дол. США, за період з 26 вересня 2025 року по 06 жовтня 2025 року, на підставі договору позики грошей, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. 26 вересня 2025 року за № 1978.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 22 травня 2026 року.

Головуючий: Савуляк Р.В. 

Судді: Крайник Н.П. 

Шандра М.М.