ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року	Львів	Справа № 380/2528/25 пров. № А/857/54123/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Носа С.П., 
суддів Кухтея Р.В., Шевчук С.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року у справі №380/2528/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправними дій, -

суддя у І інстанції Сидор Н.Т.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Львів,
дата складення повного тексту рішення не зазначено, 

ВСТАНОВИВ:

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідач-2) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Підставою позову є протиправність, на думку позивача, рішення №913100135899 від 20.12.2024 Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області щодо відмови ОСОБА_1 , за заявою від 12 грудня 2024 року про перерахунок пенсії - перехід на інший вид пенсії відповідно до ст. 37 Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 №3723, п. п. 10, 12 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону “Про державну службу” від 10.12.2015 № 889-VІІІ з урахуванням довідки Головного управління ДПС у Львівській області №147-13-01-10-21 від 12.12.2024 про складові заробітної плати для державного службовця, який до 1 січня 2024 року працював та звільнився з державних органів (посадовий оклад, надбавка за ранг, надбавка за вислугу років) та довідки Головного управління ДПС у Львівській області №148-13-01-10-21 від 12.12.2024 про інші складові заробітної плати для призначення пенсії особі, яка має не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, та яка на дату виходу на пенсію не займала посаду в державних органах.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що зверталась до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком як державному службовцю, втім отримала рішення про відмову, прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. Із зазначеним рішенням не погоджується, вважає, що її період роботи з 30.09.1994 по 30.06.2013 та з 01.01.2014 по 14.11.2014 в органах державної податкової служби підлягає зарахуванню до стажу державної служби. Щодо твердження пенсійного органу про те, що їй вже призначалась пенсія згідно з Законом України “Про державну службу”, наголошує, що матеріалами її пенсійної справи не підтверджується факт призначення їй пенсії державного службовця. Незгода позивача з рішенням №913100135899 від 20.12.2024 зумовила звернення до суду із цим позовом.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про відмову в перерахунку пенсії від 20.12.2024 №913100135899.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12.12.2024 про перерахунок пенсії (перехід на інший вид пенсії), зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи ОСОБА_1 з 30.09.1994 по 30.06.2013 та з 01.01.2014 по 14.11.2014 в органах державної податкової служби.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із ухваленим судовим рішенням, його оскаржив відповідач, який у своїй скарзі просить таке скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що періоди роботи посадових осіб в органах державної податкової служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання, не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців. Враховуючи зазначене, позивачу відмовлено в переведенні на пенсію за віком згідно Закону № 889-VІІІ у зв`язку з відсутністю необхідного стажу та у зв`язку з тим, що особа вже отримувала пенсію за віком відповідно до Закону №3723-ХІІ.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування”.
12.12.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про перерахунок пенсії – перехід на пенсію за віком за Законом України “Про державну службу”.
Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області розглянуло подану заяву згідно з принципом екстериторіальності та прийняло рішення №913100135899 від 20.12.2024 про відмову в перерахунку пенсії.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Законом України від 10.12.2015 №889-VIII “Про державну службу” (далі – Закон №889-VIII) визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.
Статтею 90 Закону №889-VIII передбачено, що пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Разом з тим, згідно з пунктом 10 Прикінцевих положень Закону №889-VIII, державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Відповідно до пункту 12 Прикінцевих положень Закону №889-VIII, для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України “Про державну службу” (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України "Про державну службу" (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Статтею 37 Закону України “Про державну службу” від 16.12.1993 №3723-ХІІ (далі – Закон №3723-ХІІ) передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (1058-15), за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (1058-15), у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
За наведеного правового регулювання, обов`язковою умовою для збереження у особи права на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ після 01.05.2016 є дотримання сукупності вимог, визначених частиною першою статті 37 Закону №3723-ХІІ і Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, а саме щодо віку, страхового стажу, стажу державної служби.
Подібних висновків щодо застосування зазначених норм матеріального права дійшов Верховний Суд у рішенні від 04.04.2018 у зразковій справі №822/524/18, а також у постановах від 01.12.2020 у справі №466/6057/17, від 16.12.2021 у справі №538/804/17, від 22.06.2021 у справі №308/67/17, від 29.09.2022 у справі №234/6967/17 та від 29.11.2022 у справі №431/991/17.
З матерів справи встановлено, що позивач перебуває на обліку і отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування”.
12.12.2024 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про перерахунок пенсії – перехід на пенсію за віком за Законом України “Про державну службу”.
Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області розглянуло подану заяву згідно з принципом екстериторіальності та прийняло рішення №913100135899 від 20.12.2024 про відмову в перерахунку пенсії.
Рішення про відмову прийнято відповідачем-1 із покликанням на відсутність не менше як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ, та у зв`язку з тим, що особа вже отримувала пенсію за віком відповідно до Закону №3723-ХІІ.
Водночас, із змісту рішення вбачається, що відповідачем-1 не зараховано до стажу державної служби відповідно до Закону №889-VIII періоди роботи з 30.09.1994 по 30.06.2013 та з 01.01.2014 по 14.11.2014 в органах державної податкової служби, оскільки в зазначені періоди були присвоєні персональні чи спеціальні звання.
З цього приводу слід зазначити, що положеннями статті 37 Закону №3723-XII (в редакції, чинній від 04 липня 2013 року) визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Також слід врахувати, що Верховний Суд України раніше сформулював правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії у подібних правовідносинах. Зокрема, у постанові від 08 жовтня 2013 року (справа № 21-275а13) виснував, що аналіз положень статті 37 Закону № 3723-XII, Закону № 509-ХІІ дає підстави вважати, що посадові особи державної податкової служби, яким присвоєно спеціальні звання, є державними службовцями зі спеціальним статусом, а тому період проходження такої служби в податкових органах має зараховуватися до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ.
Посилання на розпорядження Кабінету Міністрів України від 12 вересня 1997 року №503-р “Про віднесення посад працівників місцевих державних податкових адміністрацій до відповідних категорій посад державних службовців” як на підставу для відмови у зарахуванні до стажу державної служби періоду служби у податкових органах посадових осіб, які мають спеціальне звання, не заслуговують на увагу, оскільки зазначений акт виданий для врегулювання правового статусу працівників цих органів, що не мають спеціальних звань, та не змінює правового статусу посадових осіб податкових органів, які такі звання мають.
Вказаний висновок підтримано Верховним Судом у постановах від 13.12.2018 у справі № 539/1855/17, від 18.03.2021 у справі №500/5183/17.
З огляду на наведене, періоди роботи позивача з 30.09.1994 по 30.06.2013 та з 01.01.2014 по 14.11.2014 (які підтверджуються записати її трудової книжки) в органах державної податкової служби підлягають зарахуванню до стажу державної служби.
Також відповідач-1 у спірному рішенні як на підставу для відмови у задоволенні заяви посилається на те, що позивачу вже призначалась пенсія державного службовця у 2014 році. Позивач, в свою чергу, заперечує цей факт.
Дослідивши матеріали пенсійної справи позивача встановлено, що 17.11.2014 позивач зверталась до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком державного службовця, а 21.11.2014 нею було подано заяву про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі Закон №1058-IV).
З розпорядження від 23.12.2014 (на заміну протоколу від 25.11.2014) вбачається, що позивачу таки було призначено пенсію за віком як держаному службовцю (що видно з рядка “Умови призначення: Держслужбовці”), а в подальшому здійснено переведення на пенсію за віком згідно Закону №1058-IV (що видно з рядків “Вид перерахунку: перерахунок через перехід з виду на вид” та “Дата перерахунку: 21.11.2014 попереднього 17.11.2014”). Зазначене також підтверджується даними з пенсійної справи, у яких містяться відомості про призначення пенсії за віком (слід враховувати, що пенсія державного службовця теж є пенсією за віком) на підставі заяви від 17.11.2014, та подальший перехід на інший вид пенсії на підставі заяви від 21.11.2014.
Таким чином, матеріали пенсії справи позивача підтверджують факт призначення їй пенсії за віком як державному службовцю 17.11.2014.
14.09.2016 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №622 “Деякі питання пенсійного забезпечення окремих категорій осіб”, якою затвердив Порядок призначення пенсій деяким категоріям осіб (далі - Порядок №622).
Відповідно до пунктів 3, 3-1 цього Порядку: 
- право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723 за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону № 1058, з урахуванням стажу державної служби, передбаченого пунктом 2 цього Порядку, якщо до набрання чинності Законом № 889 не призначалася пенсія відповідно до Закону № 3723; 
- державні службовці, які на день набрання чинності Законом № 889 займали посади державної служби та які пенсію, призначену відповідно до Закону № 3723, не отримували з дати призначення до дня набрання чинності Законом № 889, мають право на обчислення пенсії на умовах цього Порядку після звільнення з посади державної служби.
Порядок №622 є підзаконним нормативно-правовим актом, прийнятим на підставі пунктів 10, 12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №889-VIII, а тому має відповідати положенням вказаного закону та конкретизувати його положення.
При цьому підзаконний нормативно-правовий акт не може суперечити закону, на виконання якого він прийнятий, та встановлювати обмеження для реалізації права, гарантованого відповідним законом.
Разом з тим крім умов, визначених пунктами 10, 12 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” Закону № 889-VIII, Порядок № 622 встановлює додаткову умову для призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ, а саме: якщо до набрання чинності Законом № 889 не призначалася пенсія відповідно до Закону № 3723.
В той же час ані Закон № 3723-ХІІ, ані Закон № 889-VIII такої умови не містять.
Отже, висновок відповідача-1 про те, що позивач вже отримувала пенсію державного службовця за віком відповідно до вимог Закону №3723-ХІІ, а тому не має права на пенсію відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ є необґрунтованим.
Зважаючи на спростування тверджень відповідача-1, покладених в основу спірного рішення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про протиправність такого та наявність підстав для його скасування.
З метою належного та ефективного захисту порушеного права позивача відповідача-1 підставно зобов`язано повторно розглянути заяву позивача від 12.12.2024 про перерахунок пенсії (перехід на інший вид пенсії), зарахувавши до стажу державної служби періоди роботи з 30.09.1994 по 30.06.2013 та з 01.01.2014 по 14.11.2014 в органах державної податкової служби.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, правильно застосував норми матеріального та процесуального права, відтак рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року у справі №380/2528/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук