Справа №127/26480/25 
Провадження №1-кп/127/893/25 

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 , 
за участю:
секретаря ОСОБА_2 ,
сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,
сторони захисту: обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №13 в м. Вінниці кримінальне провадження за обвинуваченням: 
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , уродженця смт. Нова Водолага, Нововодолазького району, Харківської області, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, військовослужбовця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, 
- у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, відомості про яке внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №12025025020000154 від 20.06.2025, -
ВСТАНОВИВ:

Органом досудового розслідування ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, тобто у використанні завідомо підробленого документа, вчиненому ним за наступних обставин. 
Так, згідно обвинувального акту, сержант ОСОБА_4 , 19 червня 2025 року, близько 17 год хв. рухаючись на автомобілі марки «Ауді», дз НОМЕР_4, чорного кольору до свого місця проживання разом із дружиною ОСОБА_6 по вул. Немирівське шосе у м. Вінниця поблизу ВПУ №11, був зупинений співробітниками патрульної поліції за порушення ПДР та в ході перевірки документів під лобовим склом вищевказаного автомобіля співробітниками патрульної поліції була виявлена «перепустка» «Служби Безпеки України 23-1». Ha прохання співробітників поліції показати дану «перепустку» їм, ОСОБА_4 пред`явив співробітникам патрульної поліції дану «перепустку».
B подальшому, в ході огляду місця події, ОСОБА_4 добровільно видав працівникам поліції, «перепустку» «Служби Безпеки України 23-1», яку було вилучено та поміщено до спец. пакету «НПУ» із індивідуальним номером PSP 1448868.
В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав, суду пояснив, що він їхав з госпіталя додому на автомобілі «Аudi», який належить його товаришу ОСОБА_7 . Вказаним транспортним засобом він користувався близько трьох місяців та «перепустка» була весь цей час під лобовим склом. Його було зупинено працівниками поліції за порушення ПДР та під час розмови вони побачили «перепустку», попросили її пред`явити, що він і зробив, після чого вони викликали працівників СБУ. На запитання працівників СБУ де він взяв вказану «перепустку», він подзвонив товаришу та останній скинув посилання, де можна замовити таку «перепустку» в мережі Інтернет. Зазначив, що він не думав, що це офіційний документ та не використовував його. Просив суд закрити кримінальне провадження.
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , який є старшим інспектором патрульної поліції, суду пояснив, що під час патрулювання ними було зупинено транспортний засіб «Audi», чорного кольору. Під час спілкування з водієм, він помітив під склом «перепустку», на якій був державний номер автомобіля та державна символіка. Зазначив, що спецслужби використовують «оперативний талон», який не схожий на виявлену «перепустку» та не закріплюється на скло автомобіля. Крім того, водій повідомив, що він військовослужбовець та автомобіль йому не належить.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 , яка є інспектором патрульної поліції, суду пояснила, що під час патрулювання ними було зупинено автомобіль «Audi» за порушення ПДР та було виявлено під склом «перепустку». Водій повідомив, що автомобіль йому не належить та про «перепустку» йому не відомо, тому вони викликали слідчу оперативну групу. Крім того, водій сказав, що такі перепустки продаються в інтернеті. Зазначила, що «перепустка» була схожа на офіційний документ. 
Окрім показань обвинуваченого, пояснень свідків, судом ретельно та безпосередньо були досліджені наступні докази надані сторонами кримінального провадження, а саме:
- рапорт інспектора взводу №1 роти №3 батальйону УПП у Вінницькій області про те, що під час несення служби у складі наряду поліції «Юнкер 109» спільно із капралом поліції ОСОБА_9 за порушення ПДР було зупинено транспортний засіб «Audi» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_4 . Під час спілкування із водієм, в салоні транспортного засобу було виявлено перепустку СБУ на вищевказаний транспортний засіб, дійсну до 31.12.2025 із державною символікою України №23-1 (т.1 а.с.94);
- протокол огляду місця події від 12.06.2025 з фототаблицями, об`єктом якого є ділянка місцевості лісу, що знаходиться біля будинку, за адресою: м. Вінниця, вул. Немирівське шосе, 78, відповідно до якого ОСОБА_4 повідомив, що має при собі перепустку СБУ на проїзд та паркування під №23-1, яку придбав на сайті «OLX» та добровільно видав (т.1 а.с. 96-100);
- висновок експерта за результатами проведення судово-технічної експертизи документів №СЕ-19/102-25/13900-ДД від 29.07.2025, відповідно до якого в перепустці Служби Безпеки України на проїзд та паркування на території України №23-1, яка видана на автомобіль «Audi A6» д.н.з. НОМЕР_2 , дійсна до 31.12, ознак внесення змін (підчистки, додруковування, змивання, травлення) не виявлено (т.1 а.с. 107-110);
- лист від 23.07.2025 про те, що внутрішніми нормативно-правовими актами оформлення Службою безпеки України разових та/або постійних офіційних перепусток для транспортних засобів не передбачено та не здійснюється (т.1 а.с.112);
- висновок експерта за результатами проведення судово-технічної експертизи документів №СЕ-19/102-25/18060-ДД від 20.08.2025, відповідно до якого бланк перепустки Служби Безпеки України на проїзд та паркування на території України №23-1, яка видана на автомобіль «Audi A6» д.н.з. НОМЕР_2 , дійсна до 31.12, не відповідає наданим на порівняння зразкам бланків (бланку перепустки (одноразова) - (багаторазова), бланку тимчасової перепустки, бланку спеціальної тимчасової перепустки, бланку постійної перепустки МЗ) (т.1 а.с. 118-125);
- протокол огляду документу від 26.06.2025 з додатком, відповідно до якого було оглянуто відеозаписи з портативних відеореєстраторів та зафіксовано розмову працівників поліції з ОСОБА_4 щодо порушення останнім Правил дорожнього руху. В ході спілкування, працівник поліції запитує у ОСОБА_4 , що це за «перепустка» під лобовим склом автомобіля та в подальшому просить ОСОБА_4 дістати дану перепустку з-під лобового скла автомобіля, що останній і робить. Надалі патрульні очікують СОГ. В подальшому з`являється особа, яка представилась працівником СБУ, який підійшов до ОСОБА_4 та в ході спілкування надала для огляду посвідчення ОСОБА_4 (т.1 а.с. 133-138);
- протокол огляду сайту від 22.07.2025, відповідно до якого було оглянуто сайт «OLX» та в пошукову стрічку було введено «Перепустка Служби Безпеки України». В результаті пошуку не було знайдених оголошень щодо вищевказаного запиту (т. 1 а.с.141-142);
- протокол огляду предмету від 28.07.2025 з фототаблицями, об`єктом огляду якого був мобільний телефон марки «Apple Iphone 14 ProMax», власником якого є ОСОБА_4 . В ході огляду було досліджено додаток «OLX», а саме обліковий запис на ім`я « ОСОБА_10 ». При відриті додатку «Нова пошта», а саме інформація про посилку, наявне відправлення №59001386100508, з контактами відправника на ім`я ОСОБА_11 з мобільним номером телефону НОМЕР_3 , та зазначений вміст відправлення із назвою «Документи». ОСОБА_12 повідомив, що оголошення знайшов на сайті «OLX», однак замовляв товар через «Телеграм» у продавця «ОСОБА_13», переписка з продавцем відсутня, оскільки останній її видалив (т.1 а.с.157-170).
Також, судом було досліджено:
- витяг з кримінального провадження №12025025020000154 від 20.06.2025 (т.1 а.с. 91-92);
- рапорт від 19.06.2025 (т.1 а.с. 93);
- заява ОСОБА_4 про добровільну видачу працівникам поліції перепустки СБУ від 19.06.2025 (т.1 а.с. 95);
- постанову про визнання речовими доказами та передачу їх на зберігання від 20.06.2025, від 26.06.2025 (т.1 а.с. 101-102, 139-140);
- ухвалу свідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області про арешт майна від 24.06.2025 (т.1 а.с. 103-104);
- постанова про призначення судово-технічної експертизи документів від 20.06.2025, від 12.08.2025 (т. 1 а.с. 105-106, 116-117);
- розстановка сил та засобів роти №3 батальйону управління патрульної поліції у Вінницькій області ДПП з 08:0019.06.2025 до 20:00 19.06.2025 (т.1 а.с. 131);
- протокол зняття показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- та кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- та кінозйомки, відеозапису від 25.06.2025 (т. 1 а.с. 132);
- заява ОСОБА_4 про добровільну видачу мобільного телефону для проведення огляду працівниками поліції (т.1 а.с. 156);
- повідомлення про підозру від 01.08.2025 (т.1 а.с. 171-15-75).
Крім того, судом було досліджено диски з відеозаписами проведених в ході досудового розслідування слідчих дій, а також речовий доказ «перепустку».
Заслухавши показання обвинуваченого, свідків, дослідивши та проаналізувавши всі докази в їх сукупності, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення приходить до висновку, що в судовому засіданні не встановлені достатні докази, які «поза розумним сумнівом» вказують на доведеність вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.
Так, в судовому засіданні встановлено, що під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_4 у зв`язку з порушенням ПДР, під лобовим склом автомобіля було виявлено «перепустку» «Служби Безпеки України 23-1», яку на прохання працівників поліції ОСОБА_4 пред`явив останнім.
Надаючи показання в судовому засіданні обвинувачений вини у вчиненні інкримінованому йому діянні не визнав, натомість повідомив, що він не вважав дану «перепустку» офіційним документом, оскільки її можна замовити в мережі Інтернет. Також зазначив, що він надав вказану «перепустку» на прохання працівників поліції та не використовував її деінде.
В той же час, предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 КК, є офіційний документ.
У примітці до ст. 358 КК визначено, що під офіційним документом у цій статті та статтях 357 і 366цього Кодексу слід розуміти документи, що містять зафіксовану на будь-яких матеріальних носіях інформацію, яка підтверджує чи посвідчує певні події, явища або факти, які спричинили чи здатні спричинити наслідки правового характеру, чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності, що складаються, видаються чи посвідчуються повноважними (компетентними) особами органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, юридичних осіб незалежно від форми власності та організаційно-правової форми, а також окремими громадянами, у тому числі самозайнятими особами, яким законом надано право у зв`язку з їх професійною чи службовою діяльністю складати, видавати чи посвідчувати певні види документів, що складені з дотриманням визначених законом форм та містять передбачені законом реквізити.
Невідповідність документа хоча б одному з наведених нижче критеріїв перешкоджає визнанню його офіційним.
Передусім офіційний документ як предмет злочину має відповідати такими ознакам: документ має бути складено, видано чи посвідчено відповідною особою в межах її компетенції за визначеною законом формою та з належними реквізитами; зафіксована в такому документі інформація повинна мати юридично значущий характер підтверджені чи засвідчені нею конкретні події, явища або факти мають спричиняти чи бути здатними спричинити наслідки правового характеру у вигляді виникнення (реалізації), зміни або припинення певних прав та/або обов`язків чи може бути використана як документи - докази у правозастосовчій діяльності.
Одночасно правозастосування це владна діяльність компетентних органів та посадових осіб з підготовки і прийняття індивідуального юридичного рішення в юридичній справі на основі юридичних фактів і конкретних правових норм. Також поняття правозастосування можна визначити як управлінську діяльність органів державної влади, зокрема їх посадових осіб, а також уповноважених державою суб`єктів з винесення конкретно-індивідуальних приписів, якими на одних учасників правовідносин покладаються обов`язки, а іншим надаються права.
З матеріалів провадження вбачається, що перепусток на проїзд та паркування на території України, у використанні якої обвинувачується ОСОБА_4 , внутрішніми нормативно-правовими актами оформлення СБУ не передбачено та не здійснюється. 
Сам факт зовнішньої схожості певного предмета на офіційний документ або наявність на ньому символіки, написів, печаток чи інших реквізитів, не наділяє такий документ статусом офіційного документа.
Як вбачається з оглянутої в судовому засіданні «перепустки» вона за формою та необхідними реквізитами жодним чином не відповідає офіційному документу та не породжує наслідки правового характеру.
Крім того, висновком експерта за результатами проведення судово-технічної експертизи документів №СЕ-19/102-25/18060-ДД від 20.08.2025, встановлено, що бланк перепустки Служби Безпеки України на проїзд та паркування на території України №23-1, яка видана на автомобіль «Audi A6» д.н.з. НОМЕР_2 , дійсна до 31.12, не відповідає наданим на порівняння зразкам бланків (бланку перепустки (одноразова) - (багаторазова), бланку тимчасової перепустки, бланку спеціальної тимчасової перепустки, бланку постійної перепустки МЗ).
Оскільки перепусток Служби Безпеки України на проїзд та паркування на території України не передбачено, тому це не є офіційним документом, відтак в даному кримінальному провадженні відсутній предмет злочину.
Суд також враховує, що обвинувачений не використовував зазначену «перепустку» для отримання будь-яких переваг, а «перепустка» була виявлена працівниками поліції під час зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_4 .
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили, що під час спілкування з ОСОБА_4 ними було виявлено «перепустку» на лобовому склі транспортного засобу під керуванням ОСОБА_4 , що узгоджується з даними з протоколу огляду документу від 26.06.2025 з якого вбачається, що під час розмови працівників поліції з ОСОБА_4 щодо порушення останнім Правил дорожнього руху, працівник поліції запитує у ОСОБА_4 , що це за «перепустка» під лобовим склом автомобіля та в подальшому просить ОСОБА_4 дістати дану «перепустку» з-під лобового скла автомобіля, що останній і робить. 
Відтак, показання обвинуваченого та свідків узгоджуються між собою та з них вбачається, що ОСОБА_4 надав «перепустку» для огляду працівникам поліції на їх прохання. Таким чином ініціатива ознайомлення із вказаною «перепусткою» виходила від працівників поліції, а не від обвинуваченого.
Згідно ч. 4 ст. 358 КК України відповідальність настає за використання завідомо підробленого документа. При цьому використання може бути вчинене одним із двох способів: 1) пред`явлення документа; 2) подання документа. При пред`явленні документа особа, видаючи підробку за справжній документ, знайомить з його змістом інших осіб. Підроблений документ залишається у володінні винного. Використання завідомо підробленого документа є закінченим злочином з моменту, коли документ пред`явлено винним, незалежно від того, чи вдалося йому досягти поставленої мети.
У даному кримінальному провадженні судом встановлено, що ОСОБА_4 надав для огляду «перепустку» на прохання працівників поліції, а не використовував її в особистих цілях, а саме розміщення під лобовим склом не свідчить про його використання.
Отже, на переконання суду, стороною обвинувачення не надано допустимих та належних доказів, які б в сукупності були достатніми для обґрунтованого висновку про доведеність винуватості  ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
Статтею 7 КПК України закріплені загальні засади кримінального провадження, серед яких є верховенство права, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини.
Згідно ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, в тому числі, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотиви і мета вчинення кримінального правопорушення.
Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.
Так, згідно роз`яснень, викладених в п. 18-19 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» слідує, що при розгляді кримінальних справ суд має суворо додержуватись закріпленого у ч. 1 ст. 62 Конституції принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. При цьому неприпустимо покладати на обвинувачену доведення своєї невинуватості. 
Статтею 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості та підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором.
Європейський суд з прав людини у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (рішення від 18.01.1978 року Ireland v. theUnitedKingdom, n. 161, Series А, заява №25), а також неодноразово у рішеннях проти України, зокрема, у справі «Коробов проти України» (рішення від 21.07.2011 року, п. 65, заява №39598/03), вказував, що рівень певності, якого має досягати суддя за системою «внутрішнього переконання» чи системою «поза межами розумного сумніву», є важливим для постановлення справедливого рішення. 
Отже, обвинувачення повинно довести «кожний факт», пов`язаний із злочином, щоб «не існувало жодної розумної підстави для сумнівів». Правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого по суті означає, що жодна з сумнівних обставин не може бути покладена в основу обвинувальних тез по справі, тобто воно висуває вимогу повної і безумовної доведеності обвинувачення. Ця вимога має на меті охорону законних інтересів обвинуваченого і служить гарантією досягнення істини у справі.
Таким чином, правило про тлумачення сумнівів на користь обвинуваченого виступає гарантією не тільки для обвинуваченого, воно служить також гарантією досягнення мети правосуддя. Завдяки даному правилу досягається об`єктивна істина, так як обвинувачення ґрунтується тільки на безсумнівних доказах і безспірних фактах.
Всебічно дослідивши всі обставини кримінального провадження та оцінивши кожний зібраний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку про те, що їх не можна покласти в основу обвинувального вироку, оскільки як самі по собі, так і в сукупності, прямо чи опосередковано не підтверджують існування обставин, про які зазначено в обвинувальному акті.
Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Суд враховує правову позицію щодо визнання винуватості особи «поза розумним сумнівом» та визначення «стандартів доказування», висловлену Верховним Судом у постанові від 04.07.2018 по справі №688/788/15-к, у якій визначено, що при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами другою та четвертою статті 17 КПК України, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.
Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.
Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій. Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду.
Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів і єдина версія, якою розумна та безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
З огляду на вищевикладене, стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів, підтверджуючих винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.
Згідно ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, в тому числі і винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, форми вини, мотиву і мети вчинення злочину, покладається на слідчого, прокурора і лише в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
З урахуванням викладеного, досліджених безпосередньо в суді показань обвинуваченого та свідків, які не надали об`єктивних, конкретних і неоспорюваних показань про вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд відповідно до ст. 62 Конституції України тлумачить ці обставини на користь обвинуваченого і приходить до висновку про недоведеність його вини.
Таким чином суд, проаналізувавши та оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності, взаємозв`язку та переконливості, перевіривши та оцінивши усі доводи учасників судового провадження, дійшов висновку, що обвинувачення стосовно ОСОБА_4 є недоведеним, так як воно не обґрунтовано достатніми, належними, допустимими та достовірними доказами, які б підтверджували його винуватість поза розумним сумнівом.
На підставі викладеного, з урахуванням доказів, наданих суду стороною обвинувачення та стороною захисту, що досліджені та перевірені в судовому засіданні в повному обсязі, суд дійшов переконання про недоведеність наявності в діях ОСОБА_4 складу інкримінованого кримінального правопорушення, а тому його слід визнати невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні та виправдати, у зв`язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України.
Відповідно до ст. 124 КПК України, процесуальні витрати в кримінальному провадженні на залучення експертів для проведення судових експертиз, слід віднести на рахунок держави, у зв`язку із виправданням обвинуваченого.
Долю речових доказів в кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, скасувавши відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України арешт, накладений на речові докази.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 129, 358 КК України, ст. ст. 22, 23, 84-86, 89, 91, 92, 95, 100, 124, 174, 182, 370, 373, 374 КПК України, ст.ст. 62, 129 Конституції України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК України, визнати невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, та виправдати. 
Процесуальні витрати в кримінальному провадженні - віднести на рахунок держави.
Арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області №127/19324/25 від 24.06.2025, після набрання вироком законної сили - скасувати.
Речові докази в кримінальному провадженні №12025025020000154, а саме:
- перепустку «Служби Безпеки України №23-1», яку поміщено до спец.пакету НПУ PSP 1448868 та передано до камери зберігання речових доказів ВП №1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області, після набрання вироком законної сили - залишити в матеріалах кримінального провадження.
- відеозапис з нагрудних камер поліцейських УПП у Вінницькій області наряду «Юнкер-109» - залишити в матеріалах кримінального провадження.
Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: