ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 р. 	Справа № 520/27579/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Семененко М.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Марина Лук`яненко) від 24.02.2026 по справі № 520/27579/25
за позовом Приватного підприємства "КАРАТ-АПК"
до Державної служби України з безпеки на транспорті
про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ПП "КАРАТ-АПК", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову Управління державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 07.10.2025 № 085035.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постанова від 07.10.2025 року №085035 винесена з порушенням норм чинного законодавства та є протиправною, а отже підлягає скасуванню.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2026 по справі № 520/27579/25 позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову Управління державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу від 07.10.2025 № 085035.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях ( ЄДРПОУ 39816845) на користь Приватного підприємства "КАРАТ-АПК" (ЄДРПОУ34644020) судові витрати в розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок).
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що на момент проведення перевірки встановлено, що на транспортному засобі відсутній протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, і, як наслідок, неможливість надати роздруківку/ тахокарту з повіреного тахографу. У зв`язку з виявленням вищезазначеного порушення, виконуючи функції покладені на них державою, державними інспекторами було складено акт № ОАР 063486 проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 20.08.2025 (далі – Акт), зі змістом якого водій ознайомлений, підписавши останній та зазначивши, що конструкція транспортного засобу не вимагає встановлення тахографа, індивідуальна контрольна книжка водія заповнена згідно законодавства. В свою чергу, відповідач вказує, що обов`язок для перевізника встановлювати на відповідному вантажному транспорті тахограф визначений Положенням № 340.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що інспекторами Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Управління державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях (далі - Відділ), на підставі направлення на рейдову перевірку від 15.08.2025 року № ОНР 002318 у період з 18.08.2025 по 24.08.2025, 20.08.2025 року проводилась рейдова перевірка за адресою вул. Першотравнева, 22, м. Краснокутськ, Харківської області.
Так, старшим державним інспектором зупинено транспортний засіб марки КАМАЗ 45142 (номер державної реєстрації НОМЕР_1 ) з напівпричепом НЕФАЗ (номер державної реєстрації НОМЕР_2 ), що здійснював перевезення вантажу (пшениця) Приватного підприємства "КАРАТ-АПК" (далі - ПП "КАРАТ-АПК") до ТОВ "Чутівський елеватор" для зберігання вирощеної підприємством пшениці, відповідно до договору зберігання від 01.10.2019 № 01-10/1/19.
У ході перевірки зазначеного транспортного засобу встановлено, що він належить ПСП "Явір", проте використовується у господарській діяльності ПП "КАРАТ-АПК" на підставі договору оренди виробничих засобів № 02-01/8/25я.
За результатами перевірки складений Акт від 20 серпня 2025 року № ОАР 063486 проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом.
Згідно вищевказаного акту, суб`єктом владних повноважень встановлено порушення ст.ст. 34, 48 Закону України “Про автомобільний транспорт”, а саме: перевезення вантажу згідно ТТН № 686831 від 20.08.2025 транспортним засобом із повною масою понад 3500 кг без встановленого контрольного пристрою тахограф, передбаченого п. 6.1 наказу МТЗУ № 340 від 07.06.2010 та за відсутності протоколу перевірки, та адаптації тахографа до транспортного засобу, передбаченого п. 3 розділу 3 наказу МТЗУ № 385 від 24.06.2010.
У зв`язку з виявленням вищезазначеного порушення, державними інспекторами складено акт проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 20.08.2025 року № ОАР063486, з яким водій транспортного запису ознайомився та отримав копію.
За результатами перевірки, Відділом державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постанову № 08535 від 07.10.2025 року про застосування адміністративно-господарського штрафу до ПП "КАРАТ-АПК" в розмірі 17000,00 грн. за порушення вимог статті 40 Закону України від 05.04.2001 року № 2344-ІІІ "Про автомобільний транспорт", відповідальність за яке передбачена статтею 60 зазначеного Закону.
Не погодився із винесеною постановою, позивач звернувся до суду першої інстанції із вищевказаними позовними вимогами.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про неврахування під час здійснення перевірки суб`єктом владних повноважень можливості застосування альтернативного методу контролю водіїв у разі відсутності встановленого у транспортному засобі тахографа. Натомість, Управлінням не прийнято до уваги застосування позивачем індивідуальної контрольної книжки водія та протоколу перевірки та адаптації тахографа.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені Законом України «Про автомобільний транспорт» від 05.04.2001 № 2344-III (далі – Закон № 2344-III).
Відповідно до ст. 47 Закону № 2344-III, до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов`язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об`єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування.
Правила перевезень вантажів транспортними засобами затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту.
Згідно зі ст. 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є:
- для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством;
- для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.
Аналіз наведених вище норм свідчить про те, що законодавцем при визначенні документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів фактично не встановлено їх вичерпний перелік, проте зазначено на необхідність наявності в тому числі інших документів, передбачених законодавством.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11 лютого 2020 року по справі № 820/4624/17.
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 07.06.2010 № 340 «Про затвердження Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів» (далі - Наказ) зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.09.2010 за № 811/18106, затверджено Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів.
Пунктом 6.1 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв визначено, що автобуси, які використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км., вантажні автомобілі з повного масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.
Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 24 червня 2010 року № 385, затверджено Інструкцію з використання контрольних пристроїв (тахографів) на автомобільному транспорті.
Як зазначено у пункті 3.3 Інструкції № 385, водій транспортного засобу обладнаного тахографом:
- забезпечує правильну експлуатацію тахографа та управління режимами його роботи відповідно до інструкції виробника тахографа;
- своєчасно встановлює, змінює і заповнює тахокарти та забезпечує їх належне зберігання;
- використовує тахокарти (у разі використання аналогового тахографа) або у разі використання цифрового тахографа - особисту картку водія кожного дня, протягом якого керував транспортним засобом.
має при собі:
- протокол про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу; заповнені тахокарти у кількості, що передбачена ЄУТР або картку водія, роздруківку даних роботи тахографа у разі обладнання транспортного засобу цифровим тахографом.
Згідно з пунктами 3.5, 3.6 розділу III Інструкції № 385 перевізники:
- забезпечують водіїв, які відправляються в рейс, необхідною кількістю тахокарт або паперу для роздруківки даних, що відповідають типу тахографа (аналоговий, цифровий).
- зберігають інформацію, отриману за допомогою тахографа, кожного водія протягом 12 місяців з дати останнього запису, а протоколи перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, свідоцтва про повірку - протягом одного року з дати закінчення терміну їх дії;
- аналізують інформацію щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв, отриману за допомогою тахографа, а в разі виявлення порушень вживають заходів щодо недопущення та запобігання виникненню їх в подальшому.
Автомобільні перевізники забезпечують належну експлуатацію тахографів та транспортних засобів з установленими тахографами та згідно з вимогами ЄУТР здійснюють періодичні інспекції, які включають перевірку:
- правильності роботи тахографа та відповідності його типу згідно із законодавством (обов`язковість установлення тахографа певного типу - аналоговий або цифровий, позначка затвердження типу згідно з ЄУТР);
- наявності та цілісності таблички тахографа та його пломб, а також маркування таблички та пломб тахографа знаком ПСТ, внесеним до Переліку;
- дотримання вимог щодо періодичності проведення перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу, а також перевірки тахографа:
- дотримання вимог щодо періодів роботи та відпочинку водіїв та їх відповідність параметрам руху, зареєстрованим тахографом;
- наявності у водіїв транспортних засобів тахокарт у кількості, визначеній пунктом 3.3 цього розділу, або наявності та чинності картки для цифрового тахографа;
- строків зберігання відповідної інформації, отриманої за допомогою тахографа, протоколів перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу та повірки тахографа.
Згідно з пунктами 2.6, 2.7 Інструкції № 385 передбачено, що: ПСТ виконують перевірку та адаптацію тахографів до транспортних засобів відповідно до вимог ЄУТР періодично кожні два роки, а також у разі:
- установлення або заміни тахографа;
- ремонту тахографа;
- зміни типу розмірів пневматичних шин автомобільного транспортного засобу;
- якщо під час технічного обслуговування або ремонту автомобільного транспортного засобу відбулося пошкодження таблички тахографа або пломб, накладених на його складові, під час установлення або адаптації або у разі зміни конструкції автотранспортного засобу, що може вплинути на роботу тахографа.
За результатами перевірки та адаптування тахографа до транспортного засобу ПСТ оформлює у двох примірниках протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу за формою, наведеною в додатку 1.
Аналіз цих норм свідчить, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн, які використовуються суб`єктами господарювання для внутрішніх перевезень вантажів в обов`язковому порядку повинні бути обладнані діючим та повіреним тахографом, а для водія такого автомобіля, крім оформлення документів, визначених статтею 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», обов`язковою також є наявність протоколу про перевірку та адаптацію тахографа до транспортного засобу.
Положенням про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженим Наказом Міністерства транспорту та зв`язку України № 340 від 07.06.2010 встановлено особливості регулювання робочого часу та часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів та порядок його обліку.
Згідно з пунктом 1.3 Положення № 340 його вимоги поширюються на автомобільних перевізників та водіїв, які здійснюють внутрішні перевезення пасажирів чи/та вантажів колісними транспортними засобами.
Згідно з пунктом 1.4 Положення № 340 воно не поширюється на перевезення пасажирів чи/та вантажів, які здійснюються, зокрема, сільськогосподарськими підприємствами або підприємствами лісового господарства, якщо ці перевезення виконуються тракторами або іншою технікою, призначеною для місцевих сільськогосподарських робіт чи робіт у галузі лісового господарства, та слугують виключно для цілей експлуатації цих підприємств.
Пунктом 6.1 Положення № 340 встановлено, що вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами. Водії зберігають записи щодо режиму праці та відпочинку протягом робочої зміни та 28 днів з дня її закінчення.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що транспортний засіб КАМАЗ комерційний опис 45142-010-15, реєстраційний номер НОМЕР_3 - 2011 року випуску та комплектацією транспортного засобу не був передбачений тахограф, та на час проведення перевірки не був встановлений на транспортний засіб. Натомість, на час перевірки у водія транспортного засобу ОСОБА_1 була наявна індивідуальна контрольна книжка водія, яка і була надана посадовим особам Управління державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті, однак, не прийнята до уваги посадовими особами Відповідача. Вказував, що індивідуальна контрольна книжка водія ОСОБА_1 оформлена належним чином та постійно ведеться (заповнюється) водієм. Норми тривалості робюочого часу та відпочинку водія не порушуються.
Надаючи оцінку цим доводам, колегія суддів зазначає, що в наведених вище норм, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами, а для водія такого автомобіля, обов`язковими є наявність протоколу перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу.
При цьому, ведення водієм індивідуальної контрольної книжки не замінює обов`язок автомобільного перевізника використовувати для цього перевезення автомобіль обладнаний тахографом, а надання індивідуальної контрольної книжки водія, не змінює суті зафіксованого під час перевірки порушення та не спростовує це порушення.
Що стосується доводів позивача про те, що ПП «КАРАТ-АПК» є сільськогосподарським підприємством, основним видом діяльності Підприємства за КВЕД є 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний), колегія суддів зазначає таке.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказував, що відповідно до договору оренди виробничих засобів від 02.01.2025 № 02-01/8/25я ПСП «ЯВІР» (власник транспортного засобу) передав у строкове платне користування ПП «КАРАТ-АПК» (користувач) з метою використання останнім у господарській діяльності відповідно до цільового призначення транспортний засіб, у тому числі: марки КАМАЗ 45142, реєстраційний номер НОМЕР_3 .
Відповідно до договору складського зберігання від 01.10.2019 № 01-10/1/19 ПП «КАРАТ-АПК» (Поклажодавець) зберігає на зерносховищах/зернових складах ТОВ «Чутівський елеватор» (Зберігач) власновирощену сільськогосподарську продукцію за плату відповідно встановлених тарифів.
20 серпня 2025 року ПП «КАРАТ-АПК» здійснювало перевезення транспортним засобом марки КАМАЗ 45142, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що перебуває у його користуванні з метою використання у господарській діяльності, власно вирощеної сільськогосподарської продукції на склад ТОВ «Чутівський елеватор» на зберігання відповідно до договору зберігання від 01.10.2019 № 01-10/1/19.
Відповідно до товарно-транспортної накладної від 20.08.2025 № 686831 вантажовідправник ПП «Карат-АПК», автомобільний перевізник – ПП «КАРАТ-АПК», вантажоодержувач ТОВ «Чутівський елеватор», найменування вантажу – пшениця, водій ОСОБА_1 .
Надаючи оцінку цим доводам, колегія суддів зазначає, що позивач, в спірному випадку, як автомобільний перевізник, здійснював внутрішні вантажні перевезення на автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн, тому наведені вище положення чинного законодавства (п. 6.1 Порядку) підлягають застосуванню у випадку позивача.
Так, в пункті 6.1 Положення № 340 законодавець чітко вказує про обов`язковість встановлення тахографа на транспортних засобах, указаних в цьому пункті.
У спірних правовідносинах у перевізника наявний обов`язок з обладнання транспортного засобу діючим та повіреним тахографом, а відтак і протоколу його перевірки та адаптації, оскільки автомобіль КАМАЗ державний номерний знак НОМЕР_3 має повну масу транспортного засобу понад 3,5 тонни та є вантажним, а не сільськогосподарським транспортним засобом.
У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що позивач здійснював внутрішні вантажні перевезення вантажним транспортним засобом, а тому був зобов`язаний обладнати його діючим та перевіреним і адаптованим тахографом. Такий обов`язок суб`єкта господарювання щодо обладнання вантажного автомобіля з повною масою понад 3,5 тонн, діючим та повіреним тахографом, що визначений Положенням № 340, кореспондується з обов`язком визначеним Інструкцією № 385 мати відповідні документи.
Отже, позивачем не було виконано вимогу пункту 6.1 Положення № 340, оскільки не було обладнано транспортний засіб діючим та повіреним тахографом, та відповідно не оформлено протокол адаптації тахографа до такого транспортного засобу, цей факт позивачем спростованим не був, а також позивачем не наведено обґрунтування щодо відсутності у нього обов`язку щодо оформлення такого протоколу.
Стосовно доводів позивача, що ним здійснювалось перевезення вантажу для власних потреб з метою використання у сільськогосподарській діяльності підприємства, колегія суддів такі доводи відхиляє, оскільки перевезення здійснювалось найманим працівником позивача в інтересах господарської діяльності підприємства.
Крім того, перевезення здійснювалось транспортним засобом, який не призначений для місцевих сільськогосподарських робіт, а доказів того, що цей автомобіль за своєю класифікацією і функціональним призначенням є таким, що призначений для місцевих сільськогосподарських робіт, позивачем не надано.
Навпаки, відповідно до реєстраційних документів, транспортний засіб КАМАЗ НОМЕР_3 є вантажним транспортним засобом, тобто призначений для транспортування вантажів.
Колегія суддів зазначає, що законодавцем ставиться вимога до перевізників щодо обладнання вантажних транспортних засобів тахографами незалежно від мети поїздки та наявності фінансової складової у такому перевезенні між перевізником та одержувачем вантажу.
В свою чергу, ігнорування прямих законодавчих норм щодо дотримання режимів праці та відпочинку водіїв не може виправдовуватись відсутністю перевезення на комерційній основі, або ж як у спірному випадку - перевезення вантажу для власних потреб.
Що стосується посилання позивача на те, що протоколом перевірки транспортного засобу від 08.05.2025 № 00824-00279- 25 транспортний засіб марки КАМАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_3 після технічного контролю визнано технічно справним і жодних зауважень щодо комплектності, у тому числі відсутності тахографа, та технічного стану не виявлено, колегія суддів зазначає, що наявність такого протоколу не спростовує факту порушення вимог Закону 2344-III, оскільки предметом перевірки не був технічний стан вантажного автомобіля.
Щодо доводів позивача про те, що транспортний засіб марки КАМАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , з напівпричепом НЕФАЗ, державний номерний знак НОМЕР_4 , не обладнаний тахографом заводом-виробником, то вказана обставина також не спростовує факт порушення вимог законодавства про автомобільний транспорт, оскільки Інструкцією № 385 передбачено установлення на транспортний засіб тахографу як виробником транспортних засобів, так і пунктами сервісу тахографів.
Що стосується посилання суду першої інстанції на п. 6.3 Положення № 340, згідно якого водій, який керує транспортним засобом, що не обладнаний тахографом веде індивідуальну контрольну книжку водія, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції застосував цю норму в редакції наказу Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури № 947 від 19.12.2022.
В свою чергу, наказом Міністерства розвитку громад, територій та інфраструктури № 1432 від 06.12.2024, пункт 6.3 розділу VІ (який вже діяв на момент проведення рейдової перевірки 20.08.2025) викладено в такій редакції: «Водій, що керує ТЗ, на автобусних маршрутах протяжністю до 50 км включно, вантажними автомобілями з повною масою до 3,5 тонн включно, веде індивідуальну контрольну книжку водія (додаток 3) або повинен мати копію графіка змінності водіїв, або використовувати діючий та повірений тахограф.».
Тобто можливість ведення індивідуальної контрольної книжки водія, як альтернативний спосіб ведення обліку робочого часу і часу відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, допускається, зокрема, для вантажних автомобілів з повною масою до 3,5 тонн включно.
Отже, на час рейдової перевірки - 20.08.2025 – транспортний засіб марки КАМАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1 , який має повну масу 19,15 т (тобто більше ніж 3,5 т), повинен бути обладнаний повіреним тахографом.
Що стосується доводів позивача про наявність процедурних порушень під час проведення рейдової перевірки, колегія суддів зазначає таке.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що в направленні на перевірку всупереч Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року № 1567, конкретної ділянки дороги, доріг, маршрутів руху тощо не визначено. Також вказує, що під час зупинки транспортного засобу Позивача 20.08.2025, всупереч приписам нормативно-правових актів, дії передбачені Порядком посадовою особою Укртрансбезпеки не були здійснені – водієві не було пред`явлено ані посвідчення, ані направлення для ознайомлення.
Надаючи оцінку цим доводам, колегія суддів зазначає, що пунктом 4 Порядку № 1567 передбачено, що направлення складається з урахуванням стану аварійності, періоду, що пройшов від дати попередньої перевірки, інформації про діяльність осіб, що незаконно надають послуги з перевезень, необхідності забезпечення належного рівня транспортного обслуговування в окремих регіонах, перевірки дотримання умов перевезень та інших обставин.
Отже, доводи позивача про невідповідність направлення на рейдове перевірку вимогам Порядку № 1567 є безпідставними.
Крім того, під час рейдової перевірки водієм не було заявлено вимогу про пред`явлення інспектором посвідчення та направлення., оскільки в акті від 20 серпня 2025 року № ОАР 063486 проведення рейдової перевірки дотримання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом в графі «Пояснення водія про причини порушення» жодних зауважень з цього приводу, зокрема і щодо відмови посадових осіб контролюючого органу пред`явити на вимогу водія посвідчення чи направлення на перевірку, не висловлювалося та цей акт підписаний водієм.
Колегія суддів зазначає, що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування. Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли недотримано окремих елементів форми спірного рішення.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 встановила, що неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки.
При цьому, підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Виходячи із міркувань розумності та доцільності, деякі вимоги до процедури прийняття акта необхідно розуміти не як вимоги до самого акта, а як вимоги до суб`єктів владних повноважень, уповноважених на їх прийняття. Не кожен дефект акта призводить до його неправомірності.
Фундаментальне порушення - це таке порушення суб`єктом владних повноважень норм права, допущення суттєвої, істотної помилки при прийнятті певного рішення, яке мало наслідком прийняття незаконного рішення.
Стосовно ж процедурних порушень, то в залежності від їх характеру такі можуть мати наслідком нікчемність або оспорюваність акта, а в певних випадках, коли йдеться про порушення суто формальні, взагалі не впливають на його дійсність.
Аналогічний вимір суттєвості порушень застосовує Європейський суд з прав людини, який у своїх рішеннях демонструє виважений підхід до оцінки характеру допущених порушень належної процедури з точки зору їх можливого впливу на загальну справедливість судового розгляду. Метод «оцінки справедливості процесу в цілому» не передбачає дослідження правомірності будь-якої окремої процесуальної дії у відриві від інших етапів процесу.
Отже, суд, не применшуючи значення необхідності дотримання встановленої законодавством процедури оформлення того чи іншого рішення, вважає, що навіть у разі підтвердження факту порушення відповідачем окремих процедурних питань при здійсненні розгляду заперечень на акт перевірки, які не були дотримані відповідачем у повному обсязі під час прийняття оскаржуваних рішень, не може потягнути за собою безумовне їх скасування у випадку, якщо такі порушення не мали наслідком прийняття незаконних рішень.
В межах спірних правовідносин судом апеляційної не встановлено процедурних порушень, які можуть слугувати безумовними підставами для визнання протиправною та скасування постанови Управління державного нагляду (контролю) у Донецькій, Луганській та Харківській областях Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування до підприємства позивача адміністративно-господарського штрафу від 07.10.2025 № 085035.
Враховуючи наведені вище обставини, колегія суддів дійшла висновку, що в межах спірних правовідносин відповідачем правомірно було винесено постанову за порушення статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт», у відповідності до абзацу 3 частини 1 статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт» та відповідно правомірно застосовано адміністративно-господарський штраф.
Судом першої інстанції не було враховано наведених вище обставин, що призвело до неправильного вирішення справи.
Згідно з ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі викладеного, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із прийняттям нового судового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.02.2026 по справі № 520/27579/25 скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Приватного підприємства "КАРАТ-АПК" відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло   М.О. Семененко