Справа №295/3965/26
Категорія 67
2/295/3015/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.05.2026 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира
в складі: головуючого судді Лєдньова Д.М.
при секретарі Желєвій Т.Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа – ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту перебування на утриманні,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд із позовом, в якому зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Призваний по мобілізації ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в н.п. Руське Порічне Суджанського району Курської області.
Звернувшись із заявою про отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю сина, ОСОБА_1 отримала відмову, мотивовану тим, що згідно повного витягу ДРАЦС про народження загиблого ОСОБА_1 була позбавлена батьківських прав відносно ОСОБА_2 .
Позивач звертає увагу, що статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
При цьому, виходячи зі змісту частини 1 статті 16-1 Закону «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців і членів їх сімей», у випадках, зазначених у підпунктах 1 - 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають, зокрема, утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (в наступній в редакції Закону: «інші утриманці загиблої (померлої) особи, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"»).
Відповідно до положень статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). 
В свою чергу, стаття 31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» передбачає, що члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.
За твердженням позивача, її син ОСОБА_3 як до вступу на військову службу, так і під час її проходження постійно фінансово її утримував, давав кошти на продукти харчування, оплату комунальних послуг, ліки, медичні пристрої, товари і техніку для дому.
Оскільки підтвердження відповідного факту є необхідним з метою реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з загибеллю військовослужбовця, позивач просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме - факт перебування ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на утриманні її сина - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) до дня його смерті (загибелі) - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали, просили задовольнити.
Інші учасники в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Судом встановлено наступні обставини.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є сином ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 призваний по мобілізації 28.10.2024 року ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Згідно сповіщення сім`ї № 1108, скерованим ІНФОРМАЦІЯ_1 на адресу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , стрілець-номера обслуги 1 десантно-штурмового відділення 3 десантно штурмового взводу 4 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону Військової частини НОМЕР_2 , загинув ІНФОРМАЦІЯ_7 поблизу населеного пункту Руське Порічне Суджанського району Курської області (рф).
Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом № 81/в від 15.05.2025 року, позивачу ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги відмовлено.
Рішення мотивовано тим, що у редакції статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», чинній на дату смерті військовослужбовця, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один з подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого.
Згідно поданих документів встановлено, що ОСОБА_1 була позбавлена батьківських прав стосовно ОСОБА_2 , що підтверджується повним витягом ДРАЦС про народження № 00050096394 від 18.03.2025 року.
У рішенні акцентовано, що відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.
Як зазначалось вище, позивачем ініційовано запит на встановлення факту перебування на утриманні загиблого як додаткової підстави на призначення та отримання одноразової грошової допомоги віповідно до ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Вирішуючи питання грунтовності заявлених вимог суд виходить з таких міркувань.
Відповідно до ст.41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
У відповідності до ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з підпунктом 1 пункту 2 наведеної норми одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби;
За змістом п. 1 ст. 16-1 Закону України № 2011-XII у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.
В пункті 4 статті 16-1 Закону України № 2011-XII (в редакції, чинній на дату смерті військовослужбовця) указано, що до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать, зокрема: батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 лютого 2026 року по справі N 308/17634/23, навела висновок, що згідно зі статтею 16-1 Закону України N 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, чинній на момент загибелі особи) утриманцями, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги за загиблого (померлого) військовослужбовця, вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України від 09 квітня 1992 року N 2262-XII "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Тому ключовим при вирішенні питання того, чи перебувала особа на утриманні загиблого військовослужбовця, є те, чи має така особа право на пенсію у разі втрати годувальника.
Відповідно до частини першої, четвертої статті 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» 2262-XII (в редакції, чинній на час смерті військовослужбовця) право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31).
Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли віку, що дає право на призначення пенсії за віком, встановленого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (незалежно від тривалості страхового стажу), або є особами з інвалідністю.
Згідно зі ст. 31 Закону України N 2262-XII члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію (
Відповідно до ст. 37 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні (стаття 38). При цьому дітям пенсії призначаються незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.
Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, також мають право на пенсію, якщо згодом втратили джерело засобів до існування.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, батько, мати, дружина, чоловік, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 є непрацездатною особою, отримує пенсію за віком.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є позбавленою батьківських прав відносно сина ОСОБА_2 .
Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною.
Отже, з сукупного аналізу положень ст.ст. 30, 31 Закону України 2262-XII, ст. 166 СК України, слід дійти висновку, що самі по собі обставин позбавлення особи батьківських прав виключають можливість запиту на отримання пенсії по втраті годувальника - з підстав належності до непрацездатних членів сім`ї, - тими непрацездатними, біологічними, батьками, що є попередньо позбавленими відповідного правового зв`язку з особою (померлим).
На думку суду, тлумачення статті 30 Закону України 2262-XII не може зводитись до розуміння слова «батьки» виключно через ознаку біологічного споріднення, а має оцінюватись через призму самого значення соціальних виплат як гарантій матеріального забезпечення, гарантованих державою за виникненням та проявом тих обставин, що, за своєю природою, призвели до припинення фактичного утримання сімейного характеру.
В розрізі вищенаведених норм така особа не може вважатись членом сім`ї, отже умови щодо права на пенсію у разі втрати годувальника, - як первісної підстави для вирішення питання перебування на утриманні, - не є підтвердженими.
Є необхідним звернути увагу, що саме положення ст. 16-1 Закону України № 2011-XII виокремлює випадки неможливості визнання членами сім`ї осіб в разі, якщо вони позбавлені батьківських прав, що, на думку суду, за спеціальним врегулюванням у порівнянні з іншим - правом на отримання виплат утриманцями, наголошує на необхідності застосування відповідних спеціальних приписів при вирішенні питання призначення і виплати грошової допомоги.
Фактичне спільне проживання осіб не має істотного значення за сферою виниклого спору. 
Крім того, позивачем не надано належних достатніх доказів щодо отриманн від ОСОБА_2 допомоги як постійного і основного джерела засобів до існування.
В судовому засідані позивач зазначила, що отримує пенсію, при цьому, намагається відмовлятись від пропозицій допомоги, які, зокрема, висловлюють інші діти, оскільки, зі слів учасника, такого розміру виплат їй зазвичай вистачає.
Опитані в судовому засіданні свідки вказали про надання ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 допомоги побутового характеру. 
З огляду на вищенаведені висновки суд відмовляє у задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 258-273, 315 ЦПК України, суд – 
У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа – ІНФОРМАЦІЯ_1 , про встановлення факту перебування на утриманні.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 30 днів з дня проголошення рішення до Житомирського апеляційного суду.

Суддя : Д.М.Лєдньов