Справа № 591/2052/26
Провадження № 2/591/727/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2026 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:
головуючого судді – Северинової А.С.,
з участю секретаря судового засідання – Волкової Є.Р.,
представника позивача – Солошенко Л.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Суми цивільну справу № 591/2052/26 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сумихімпром» про стягнення заробітної плати, -

в с т а н о в и в:

26 лютого 2026 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник – адвокат Солошенко Л.Є., звернувся до суду з вказаним позовом та позовні вимоги мотивує тим, що з 10 вересня 1975 року по 20 жовтня 2025 року він працював в АТ «Сумихімпром» на посаді помічника машиніста тепловоза. У зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного договору, зокрема, у зв`язку з невиплатою заробітної плати він був вимушений звільнитися з роботи, про що був виданий наказ, що записом в трудовій книжці позивача про звільнення від 20.10.2025 року № 343 у зв`язку з виходом на пенсію. Згідно розрахункового листка за жовтень 2025 року та листа відповідача від 20 жовтня 2025 року відповідач має перед ним борг з невиплаченої заробітної плати, та загальна сума боргу становить 90964 грн 62 коп.
Посилаючись на вказані обставини, позивач просить стягнути з відповідача на його користь заробітну плату в сумі 90964 грн 62 коп. При цьому, вважає, що строк звернення до суду ним не пропущений з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року у справі № 1-р/2025.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 25 березня 2026 року відкрито провадження у справі, вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
01 квітня 2026 року відповідач АТ «Сумихімпром» подало відзив на позовну заяву, у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку з пропуском строків на звернення з позовною заявою.
В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1  – адвокат Солошенко Л.Є. підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов повністю. Також в судовому засіданні представник позивача наполягала на своїй позиції про те, що строк звернення до суду з даним позовом позивачем не пропущено. Позивач ОСОБА_1 та відповідач АТ «Сумихімпром» про розгляд справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили.
Заслухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. 
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 10 вересня 1975 року ОСОБА_1 працював на посаді помічника машиніста тепловоза АТ «Сумихімпром». На підставі наказу від 20 жовтня 2025 року № 343 позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням (вихід на пенсію) за ст. 38 КЗпП України (а.с. 6-7).
Відповідно до повідомлення бухгалтера АТ «Сумихімпром» ОСОБА_2 , з яким 20 жовтня 2025 року позивача було ознайомлено під підпис, сума, яка належить йому до виплати при звільненні з 20 жовтня 2025 року відповідно до ст. 38 КЗпП України, складає: по заробітній платі – 90964 грн 62 коп. (а.с. 8).
Відповідно до статті 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно вимог статей 94, 97, 115 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати встановлюється за погодженням сторін, у відповідності до форм і систем оплати праці, норм праці, а також з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством.
Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів – представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Як передбачено ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.
Разом з тим, статтею 233 КЗпП України встановлено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів.
Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.
Так, частиною 2 статті 233 КЗпП України визначено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП України).
З наведеної норми вбачається, що визначений ч. 2 ст. 233 строк звернення до суду із позовом повинен обраховуватися з дня отримання працівником письмового повідомлення про суми, нараховані йому при звільненні. Враховуючи, що з повідомленням позивач був ознайомлений 20 жовтня 2025 року під підпис, перебіг строку звернення до суду розпочався 20 жовтня 2025 року і сплив 20 січня 2026 року.
Позовна заява сформована в системі «Електронний суд» 25 лютого 2026 року та зареєстрована в канцелярії суду 26 лютого 2026 року.
Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.
Однак, у позовній заяві позивач вважає, що строк звернення до суду за вирішенням спору ним не пропущений з посиланням на рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року у справі № 1-р/2025.
Більше того, в судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Солошенко Л.Є. також наполягала на тому, що позивачем не пропущено строк звернення до суду з даним позовом.
Даючи оцінку доводам сторони позивача, суд звертає увагу на те, що рішенням Конституційного Суду України від 11 грудня 2025 року у справі № 1-р/2025 визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), частину першу статті 233 Кодексу законів про працю України в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.
Зокрема, частиною першою статті 233 КЗпП України, яку визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною) в частині встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат, згідно з Рішенням Конституційного Суду № 1-р/2025 від 11.12.2025, було визначено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.
Таким чином, частина перша статті 233 КЗпП України, яку визнано такою, що не відповідає Конституції України (є неконституційною), стосувалася запровадження тримісячного строку для звернення працівника під час дії трудових відносин до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.
Разом з тим, виходячи з матеріалів справи, позивач не перебуває у трудових відносинах з відповідачем, оскільки був звільнений з роботи на підставі наказу від 20 жовтня 2025 року № 343 (а.с. 6-7).
Відтак, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина 2 статті 233 КЗпП України, якою визначено, що із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116 КЗпП України).
При цьому, частина друга статті 233 КЗпП України, якою визначено строк звернення до суду за вирішенням трудових спорів про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, станом на день розгляду даної справи судом є чинною.
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом. Ураховуючи, що клопотання про поновлення пропущеного строку стороною позивача заявлено не було, оскільки під час розгляду справи в суді сторона позивача наполягала на тому, що такий строк не пропущено, тому відсутні підстави для поновлення судом цього строку.
Отже, у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з пропуском строку звернення до суду за вирішенням трудового спору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 263-265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сумихімпром» про стягнення заробітної плати.
Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: Акціонерне товариство «Сумихімпром», місцезнаходження: м. Суми вул. Харківська, п/в 12, код ЄДРПОУ 05766356.
Повне судове рішення складено 05 червня 2026 року.

Суддя А.С. Северинова