ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року	Львів	Справа № 300/8323/25 пров. № А/857/11547/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
 	Носа С. П.	

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року у справі № 300/8323/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії №2 при Івано- Франківському ТЦК, Військової частини НОМЕР_1 про визнання дії та бездіяльності протиправними,
місце ухвалення судового рішення 	м. Івано-Франківськ	
Розгляд справи здійснено за правилами	спрощеного позовного провадження 	
суддя у І інстанції	Григорук О.Б.	
дата складання повного тексту рішення	не зазначена	

ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до Позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії № 2 при ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:
-визнати протиправним та скасувати рішення позаштатної постійно діючої ВЛК № 2 при ІНФОРМАЦІЯ_2 на базі " ІНФОРМАЦІЯ_3 клінічна лікарня ІФ ОР" (м. Івано Франківськ) оформлене довідкою № 2025-0813-1438-5353-3 від 13.08.2025 про визнання ОСОБА_1 придатним до військовою служби;
-визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 та зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу другого підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року у справі № 300/8323/25 позов ОСОБА_1 до Позаштатної постійно діючої військово-лікарської комісії № 2 при ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними та зобов`язання до вчинення дій – задоволено частково. 
Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо неприйняття мотивованого рішення за результатом розгляду рапорту ОСОБА_1 від 12.10.2025 (вх. 4765 від 20.10.2025). 
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) прийняти рішення за результатом розгляду рапорту ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) від 12.10.2025 (вх. 4765 від 20.10.2025). 
В задоволенні решти вимог позову відмовив.
Не погоджуючись з названим рішенням суду першої інстанції відповідач- Військова частина НОМЕР_1 та позивач звернулися з апеляційними скаргами.
Відповідач в апеляційній скарзі просить суд скасувати судове рішення та відмовити позивачу у задоволенні позову повністю.
Позивач у свою чергу просить суд скасувати судове рішення у частині відмови у задоволені позову та ухвалити нове судове рішення про задоволення таких вимог позивача:
визнати протиправним та скасувати рішення позаштатної постійно діючої ВЛК №2 при ІНФОРМАЦІЯ_2 на базі « ІНФОРМАЦІЯ_3 клінічна лікарня ІФ ОР» ( м. Івано-Франківськ), оформлене довідкою № 2025-0813-1438-5353-3 від 13.08.2025 про визнання ОСОБА_2 придатним до військовою служби;
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 та зобов`язати її вчинити певні дії – звільнити ОСОБА_2 з військової служби на підставі абзацу другого підпункту «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 12.05.1992 року (зі змінами); 
змінити судове рішення у частині вимоги позивача та визнати протиправним та скасувати Рішення позаштатної постійно діючої ВЛК №2 при ІНФОРМАЦІЯ_2 на базі « ІНФОРМАЦІЯ_3 клінічна лікарня ІФ ОР» ( м. Івано-Франківськ) оформлене довідкою № 2025-0813-1438-5353-3 від 13.08.2025 про визнання ОСОБА_2 придатним до військовою служби;
змінити судове рішення у частині вимоги позивача та визнати бездіяльність суб`єкта владних повноважень, військової частини НОМЕР_1 , протиправною та зобов`язати вчинити певні дії – звільнити ОСОБА_2 з військової служби на підставі абзацу другого підпункту «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 12.05.1992 року (зі змінами).
В доводах апеляційної скарги позивач вказує, що матеріали справи місять докази надсилання 24.08.2025 року на адресу Голови обласної ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 скарги на рішення, оформлене довідкою № 2025-0813-1438-5353-3 від 13.08.2025 про визнання Позивача придатним до військовою служби Позаштатної постійно діючої ВЛК №2 при ІНФОРМАЦІЯ_2 на базі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (м. Івано-Франківськ) з вимогою переглянути та скасувати Рішення. 
Також позивач зазначає, що 30.08.2025 року на адресу 16 Регіонального ВЛК було надіслано скаргу на рішення позаштатної постійно діючої ВЛК №2 при ІНФОРМАЦІЯ_2 на базі « ІНФОРМАЦІЯ_3 клінічна лікарня ІФ ОР» (м. Івано-Франківськ) з вимогою переглянути та скасувати Рішення з копіями документів. Копія скарги та повідомлення про вручення містяться також у матеріалах справи.
Позивач звертає увагу суду, що саме апелянт є заявником у вищезазначених скаргах, скарги подавалися від імені та в інтересах апелянта його матір`ю, позаяк перебуваючи у складі військового формування був позбавлений можливості звернутися особисто з такою скаргою в тому числі і оформити довіреність на представництво його інтересів.
Зазначає також, що відповідно до пункту 2 частини 1 статті 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані визнані в установленому порядку особами з інвалідністю, позивач має інвалідність ІІІ групи.
Крім того зазначає, що відповідно до абзацу 12-13 Постанови КМУ від 15.11. 2024 року №1338 «Про деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» у разі коли особі інвалідність (із зазначенням строку повторного огляду) була встановлена до набрання чинності цією постановою відповідно до Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності , затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 р. № 1317 “Питання медико-соціальної експертизи” (Офіційний вісник України, 2009 р., № 95, ст. 3265), і строк повторного огляду припав на період воєнного стану на території України, але яка відповідно до постанови Кабінету Міністрів від 8 березня 2022 р. № 225 “Деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період воєнного стану на території України” не проходила такий повторний огляд в медико-соціальних експертних комісіях:
-чоловіки віком від 25 до 60 років, яким була встановлена друга або третя група інвалідності із зазначенням строку повторного огляду, зобов`язані у період з 1 квітня 2025 р. до 1 листопада 2025 р. пройти оцінювання повсякденного функціонування відповідно до Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи затвердженого цією постановою.
Позивач не порушив вказаних строків проходження повторного медичного огляду та на момент призову за мобілізацією 13.08.2025 року згідно рішення позаштатної постійно діючої ВЛК №2 при ІНФОРМАЦІЯ_2 на базі «Обласна клінічна лікарня ІФ ОР» від 13.08.2025 року та був та є особою з інвалідністю з дитинства (3 група).
Як наслідок зазначає, що позаштатною постійно діючою ВЛК №2 при ІНФОРМАЦІЯ_2 на базі «Обласна клінічна лікарня ІФ ОР» порушено закон та неправомірно мобілізовано апелянта.
Відповідач в доводах апеляційної скарги зазначає, що не погоджується з названим судовим рішенням у частині задоволених позовних вимог, позаяк позивач надіслав оскаржуваний рапорт поштовим відправленням, що не передбачено нормами п.233 Положення №1153/2008. 
Крім того рапорт позивача не було подано «по команді», тобто позивач не подав рапорт своєму безпосередньому командиру для прославлення відмітки про власне клопотання. 
За таких обставин, командування військової частини не мало правових підстав розглянути поданий позивачем рапорт та задовольнити його. 
Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.09.2025 №281, солдат ОСОБА_3 23.09.2025 самовільно залишив військову частину, тому останньому призупинено нарахування та виплату грошового забезпечення у зв`язку з невиконанням обов`язку військової служби. У зв`язку самовільним залишенням військової частини, до територіального бюро розслідувань ДБР у м. Львові за вих. №448/1 від 07.01.2026 військовою частиною було надіслане повідомлення про вчинення позивачем кримінального правопорушення за ознаками ч. 5 ст. 407 КК України.
Так, пунктом 122, 144-1 Положення № 1153/2008 визначено, що усунення військовослужбовців від виконання службових обов`язків здійснюється відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Для військовослужбовця, який самовільно залишив військову частину або місце служби, дезертирував із Збройних Сил України або добровільно здався в полон, військова служба призупиняється відповідно до частини другої статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Військова служба для такого військовослужбовця призупиняється з дня внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань на Документ сформований в системі «Електронний суд» 17.02.2026 8 підставі заяви, повідомлення командира (начальника) військової частини про вчинене кримінальне правопорушення, поданих відповідно до частини четвертої статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України. Так, військовослужбовці, військову службу яким призупинено, можуть бути звільнені з військової служби виключно у разі набрання законної сили обвинувальних вироків стосовно них. При цьому Положення № 1153/2008, зокрема розділ «Порядок призупинення та продовження військової служби» не містять норм, які передбачають можливість звільнення з військової служби військовослужбовцям, служба яким призупинена за пунктом 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII. Звільнення за нормами вказаного пункту Закону № 2232-XII можливо лише також після продовження військової служби, у випадку наявності виправдувального вироку або закриття кримінального провадження відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України. 
Крім того, зазначає, що для звільнення з військової служби позивачу необхідно особисто прибути до військової частини, яку самовільно залишив.
Оскільки, починаючи з 24 вересня 2025 року, позивач є особою, яка самовільно залишила військову частину, стосовно нього не прийнятий виправдувальний вирок, що набрав законної сили, або не закрито кримінальне провадження, наказ про продовження ним військової служби командиром військової частини не приймався, військова частина вважає обґрунтованими доводи, викладені у відповідь на рапорт позивача, про відсутність у військової частини правових підстав прийняти рішення за позивачем без дотримання встановленого законом порядку.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивача не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу відповідача, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги.
Про розгляд апеляційної скарги відповідач та позивач повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані автоматизованої системи документообігу суду. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що перевірка рішення ВЛК на предмет придатності особи до військової служби належить до функцій ВЛК регіону чи ЦВЛК, а не суду.
Також суд встановив, що військовою частиною не ухвалено відповідного рішення по суті поданого рапорту про звільнення позивача за станом здоров`я, у зв`язку з чим зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) прийняти рішення за результатом розгляду рапорту ОСОБА_1 .

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , згідно посвідчення Серії НОМЕР_4 , виданого 03.11.2016, є особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства (а.с. 14).
Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК Серії 12 ААВ № 235591 від 14.06.2021 позивачу встановлена ІІІ група інвалідності на строк до 01.07.2024, дата чергового переогляду 14.06.2024 (а.с. 16).
У відповідності до Тимчасового посвідчення військовозобов`язаного НОМЕР_5 , виданого 17.10.2022 позивач обмежено придатний до військової служби, призовною комісією ІНФОРМАЦІЯ_6 зарахований в запас 11.10.2022 прот. № 5103, гр.ІІ ст. 20"б" наказу МОУ № 402-2008 (а.с. 15).
Згідно довідки військово-лікарської комісії № 2025-0813-1438-5353-3 від 13.08.2025, солдату запасу ОСОБА_1 13.08.2025 проведено медичний огляд позаштатною постійно діючою ВЛК № 2 при ІНФОРМАЦІЯ_4 на базі КНП "Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради", прийнято оскаржуване рішення про придатність позивача до військової служби на підставі статті 20в графи ІІ Розкладу хвороб, діагноз G93.80 наслідки перенесеної нейроінфекції (церебральний арахноїдит 2002) у вигляді органічної неврологічної мікросимптоматики, цефалгічного та астено-невротичного синдромів з незначним порушенням функцій центральної нервової системи (а.с. 8).
13.08.2025 ІНФОРМАЦІЯ_7 позивача призвано на військову службу до Військової частини НОМЕР_6 . Військова частина НОМЕР_1 на підставі наказу № 236 від 13.08.2025 зарахувала позивача, направленого з ІНФОРМАЦІЯ_6 , до списків особового складу для проходження базової та фахової підготовки, поставила його на всі види забезпечення та призначила на посаду курсанта (а.с. 65).
17.08.2025 на адресу Військової частини НОМЕР_1 матір`ю ОСОБА_4 в інтересах позивача було надіслано скаргу на протиправну мобілізацію з вимогою скасувати протиправне рішення Позаштатної постійно діючої ВЛК № 2 при ІНФОРМАЦІЯ_2 на базі " ІНФОРМАЦІЯ_3 клінічна лікарня ІФ ОР" ( АДРЕСА_2 ) та наказ про призов військовозобов`язаного ОСОБА_1 на військову службу (а.с. 21-23). 
На звернення ОСОБА_4 в інтересах позивача вх. № 11671 від 29.08.2025, № 11757 від 30.08.2025, Військова частина НОМЕР_1 відповіддю від 17.09.2025 № 15736 повідомила, що син ОСОБА_1 проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 . Протиправних дій щодо нього не застосовувалось, в медичний пункт Військової частини НОМЕР_1 щодо скарг на здоров`я він ні разу не звертався, про що в книзі запису хворих не має жодного запису. Тому підстав для звільнення з військової служби на даний час немає (а.с. 24).
24.08.2025 на адресу Голови обласної ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_4 позивачем було надіслано скаргу на постанову Позаштатної постійно діючої ВЛК № 2 при ІНФОРМАЦІЯ_2 на базі " ІНФОРМАЦІЯ_3 клінічна лікарня ІФ ОР" (м. Івано-Франківськ) з вимогою переглянути та скасувати постанову № 2025-0813-1438-5353-3 від 13.08.2025 про визнання позивача придатним до військовою служби (а.с. 25-28).
30.08.2025 року на адресу 16 Регіональної ВЛК матір`ю ОСОБА_4 в інтересах позивача було надіслано скаргу на постанову Позаштатної постійно діючої ВЛК № 2 при ІНФОРМАЦІЯ_2 на базі " ІНФОРМАЦІЯ_3 клінічна лікарня ІФ ОР" (м. Івано-Франківськ) з вимогою переглянути та скасувати постанову № 2025-0813-1438-5353-3 від 13.08.2025 про визнання позивача придатним до військовою служби (а.с. 29-33).
У відповідності до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.09.2025 № 281 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 , курсанта 1 навчального механізованого батальйону, який 23.09.2025 самовільно залишив військову частину, знято з усіх видів забезпечення (а.с. 65).
Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 200/25/1510/В від 07.10.2025 позивачу встановлена ІІІ група інвалідності не безстроково, дата повторного оцінювання повсякденного функціонування особи - 01.11.2027 (а.с. 34-38), що також підтверджується долученою копією посвідчення серія НОМЕР_7 .
Позивач шляхом поштового відправлення направив на ім`я т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 рапорт від 12.10.2025, вручено 17.10.2025, відповідно до якого позивач просив звільнити його з військової служби на підставі абзацу другого підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII за станом здоров`я у зв`язку з наявністю інвалідності та такого, що не висловив бажання продовжувати військову службу (а.с. 39-41).
За результатом розгляду рапорту позивача від 12.10.2025 (вх. 4765 від 20.10.2025) Військова частина НОМЕР_1 відповіддю від 20.10.2025 повідомила, що для здійснення подання рапорту, його розгляду, прийняття рішення, доведення рішення та звільнення з військової служби необхідна особиста присутність військовослужбовця. Разом з тим згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.09.2025 № 281 солдат ОСОБА_1 23.09.2025 самовільно залишив військову частину. Враховуючи факт відсутності на військовій службі по теперішній час солдата ОСОБА_1 , курсанта 1 навчального механізованого батальйону відсутні правові підстави для прийняття рішення щодо звільнення з військової служби (а.с. 74, 75).

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України" на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. На момент розгляду цієї адміністративної справи строк дії воєнного стану в Україні продовжений.
Згідно із статтею 1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 № 389-VIII (далі - Закон № 389-VIII) воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Згідно пункту 4 Указу № 69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначені Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Відповідно до частини 1 статті 1 Закону № 2232-XII захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
За змістом частини 1 статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до частини 13 статті 2 Закону № 2232-XII громадяни України, які перебувають на військовому обліку, направляються для підготовки до військової служби, особи, які призиваються, направляються або приймаються на військову службу, приймаються на службу у військовому резерві, та військовозобов`язані, призначені для комплектування посад за відповідними військово-обліковими спеціальностями та іншими спеціальностями в Службі безпеки України під час проведення мобілізації, проходять обов`язковий медичний огляд, крім випадків, передбачених цим Законом. Порядок проведення медичного огляду затверджується відповідно Міністерством оборони України, центральними органами виконавчої влади, які відповідно до закону здійснюють керівництво військовими формуваннями, Службою безпеки України, Службою зовнішньої розвідки України за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я.
Згідно з частиною 1 статті 70 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19.11.1992 № 2801-XII військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
З метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністерством оборони України від 14.08.2008 №402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України (далі Положення №402) (тут і далі в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до пункту 1.1. розділу ІІ Положення № 402 медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону (далі - інші військові формування), у мирний час та під час дії особливого періоду. При встановленні діагнозу насамперед враховуються результати фізикального обстеження та спеціальних досліджень. Якщо дані попередньої медичної документації не співпадають з результатами актуального обстеження, проводиться спільний огляд (консиліум) за участі провідних (головних) медичних фахівців, під час якого може прийматись рішення про неврахування контраверсійних результатів попередніх досліджень (документів, виписок, заключень тощо) та госпіталізацій при винесенні експертного рішення.
Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності: до військової служби призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти); військовослужбовців до військової служби; військовослужбовців до військової служби за військовою спеціальністю; військовослужбовців, призовників, військовозобов`язаних та резервістів до служби в Десантно-штурмових військах, на підводних човнах, надводних кораблях, у морській піхоті, підрозділах спеціального призначення; кандидатів на навчання у ВВНЗ, ліцеїстів; кандидатів до військової служби за контрактом; кандидатів до участі у міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки (далі - МО) та у складі національного персоналу; військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ) та мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; військовослужбовців до служби у спеціальних спорудах; а також з метою визначення: можливості проходження військової служби військовослужбовцями та проживання членів їх сімей за кордоном; необхідності в тривалому спеціалізованому лікуванні, медичному спостереженні або в навчанні (вихованні) у спеціалізованих навчальних закладах членів сімей військовослужбовців, транспортабельності їх за станом здоров`я; потреби у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою або відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва); потреби у тривалому лікуванні.
У відповідності до пункту 1.2. розділу ІІ Положення № 402 постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).
Розклад хвороб розроблений відповідно до вимог Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я 10-го перегляду (далі - МКХ-10).
Відповідно до статті 20 графи ІІ Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, служби у військовому резерві військової служби (Додаток 1 до Положення № 402 (пункт 1.2 глави 1 розділу II) "VI. Хвороби нервової системи (G00-G99), їх наслідки" включено: запальні хвороби центральної нервової системи, їх наслідки G00-G09 (усі форми бактеріального та неуточненого менінгіту, енцефаліт, мієліт, енцефаломієліт, внутрішньочерепний та внутрішньохребтовий абсцес)
а) швидко прогресуючі зі значними порушеннями функцій - непридатні до військової служби;
б) з помірними порушеннями функцій - придатні до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони;
в) з незначними порушеннями функцій; за наявності об`єктивних даних без порушень функцій - придатні.
За змістом пункту 1.2 розділу І Положення №402 саме військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Військово-лікарська експертиза - це:
медичний огляд призовників; військовослужбовців та членів їхніх сімей (крім членів сімей військовослужбовців строкової військової служби); військовозобов`язаних, офіцерів запасу, які призиваються на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, резервістів (кандидатів у резервісти); громадян, які приймаються на військову службу за контрактом; кандидатів на навчання у вищих військових навчальних закладах, військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти та закладах фахової передвищої військової освіти (далі - ВВНЗ), ліцеїстів військових (військово-морських, військово-спортивних) ліцеїв (далі - ліцеїсти); осіб, звільнених з військової служби; працівників Збройних Сил України, які працюють у шкідливих та небезпечних умовах праці та залучаються до роботи з джерелами іонізуючого випромінювання (далі - ДІВ), компонентами ракетного палива (далі - КРП), джерелами електромагнітних полів (далі - ЕМП), лазерного випромінювання (далі - ЛВ), мікроорганізмами I-II груп патогенності, особливо небезпечними інфекційними хворобами; працівників допоміжного флоту Військово-морських Сил Збройних Сил України (далі - ВМС Збройних Сил України);
визначення ступеня придатності до військової служби, навчання у ВВНЗ, роботи за фахом;
установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів.
Відповідно до пункту 2.1 розділу І Положення №402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Відповідно до Підпункту 2.5.1 пункту 2.5 глави 2 розділу I Положення №402 до позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать:
госпітальні ВЛК;
гарнізонні ВЛК;
ЛЛК;
ВЛК Десантно-штурмових військ;
ІНФОРМАЦІЯ_8 ;
ВЛК Сухопутних військ Збройних Сил України;
ВЛК Сил спеціальних операцій Збройних Сил України;
ВЛК інших закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності.
Штатні і позаштатні (постійно та тимчасово діючі) ВЛК (ЛЛК) з питань військово-лікарської та лікарсько-льотної експертизи підпорядковуються вищим штатним ВЛК (підпункт 2.5.4. пункту 2.5 глави 2 розділу I Положення №402).
Згідно підпункту 2.8.1. пункту 2.8 глави 2 розділу I Положення №402 ВЛК ТЦК та СП створюється при районному (міському) ТЦК та СП. Для керівництва і контролю за діяльністю цих комісій при ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя створюються відповідно Кримська республіканська, обласні, Київська міська та Севастопольська міська ВЛК.
Підпунктом 2.8.3. пункту 2.8 глави 2 розділу I Положення №402 установлено, що ВЛК ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, областей, міста Києва мають право переглядати постанови ВЛК районного (міського) ТЦК та СП, крім постанов, які згідно з цим Положенням підлягають розгляду, контролю та затвердженню ЦВЛК, ВЛК регіону.
У порядку контролю на ВЛК ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, області, міста Києва покладається огляд (переогляд) осіб відповідно до пункту 1.2 глави 1 розділу I, пункту 1.4 глави 1 розділу II цього Положення. У воєнний час перевірка свідоцтв про хворобу з постановами про непридатність до військової служби проводиться за наданими на розгляд з ТЦК та СП медичними документами, а за медичними показаннями - шляхом проведення контрольного медичного огляду перед направленням на затвердження в штатні ВЛК (п. 2.8.5. пункту 2.8 глави 2 розділу I Положення №402).
Скарги на дії (бездіяльність) чи постанови позаштатних ВЛК подаються до штатних ВЛК згідно з адміністративно-територіальними зонами відповідальності, наведеними у додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року № 608 «Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення».
Штатні ВЛК перевіряють відповідність прийнятих позаштатними ВЛК постанов встановленому діагнозу та вимогам цього Положення, на підставі доданих до звернення оригіналів медичних документів або належним чином завірених їх копій (Пункт 3.3 глави 3 розділу I Положення №402).
Дії (бездіяльність), рішення, постанови, прийняті ВЛК обласних (Київського міського, ІНФОРМАЦІЯ_9 , ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, оскаржуються в штатних ВЛК або у судовому порядку (пункту 3.3 глави 3 розділу I Положення №402).
З матеріалів справи убачається, що позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення позаштатної постійно діючої ВЛК № 2 при ІНФОРМАЦІЯ_2 на базі "Обласна клінічна лікарня ІФ ОР" (м. Івано-Франківськ) оформлене довідкою № 2025-0813-1438-5353-3 від 13.08.2025 про визнання ОСОБА_1 придатним до військовою служби з підстав того, що він є особою, якій призначено інвалідність третьої групи з дитинства.
Колегія суддів враховує, що розглядаючи по суті спори у справах щодо оскарження рішень ВЛК, суд вправі перевірити законність висновку ВЛК лише в межах дотримання процедури прийняття цього висновку. Однак, суд не може здійснювати власну оцінку підставності прийняття певного висновку, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка підставності висновку ВЛК виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права.
Питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями військово-лікарської комісії, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.
Таким чином, надання оцінки діагнозу позивача на предмет того, чи підпадає він під дію статей Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступень придатності до військової служби, виходить за межі судового розгляду.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.04.2025 по справі № 160/31586/23.
Крім того апеляційний суд вважає слушним застосування до спірних правовідносин правових висновків КАС ВС, відображених у постанові від 26 лютого 2025 року у справі № 600/3273/22-а з приводу того, що перевірка рішення госпітальної (гарнізонної) ВЛК на предмет того, чи дотримані всі умови та критерії, передбачені Положенням № 402 при проведенні медичного огляду військового, належить до функцій ВЛК регіону чи ЦВЛК, а не суду.
При цьому колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять остаточного рішення ВЛК регіону чи ЦВЛК за результатом поданих скарг матір`ю позивача. Дії/ бездіяльність вказаних ВЛК регіону чи ЦВЛК не є предметом розгляду у цій справі, а відтак апеляційний суд не надає у цій частині правової оцінки.
Отож апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що питання визначення наявності або відсутності певного діагнозу у позивача та його придатності (непридатності) до військової служби за результатами медичного обстеження є дискреційними повноваженнями ВЛК, а тому суд не вправі перебирати на себе повноваження цього органу.
Водночас суд зазначає, що позовна заява та апеляційна скарга не містять відомостей щодо порушення ВЛК № 2 при ІНФОРМАЦІЯ_2 на базі "Обласна клінічна лікарня ІФ ОР" (м. Івано-Франківськ) певно визначених нормативно- правових актів, які регулюють процедурну діяльність вказаної позаштатної ВЛК при вирішенні питань придатності за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів та докази, які свідчили б, що під час ухвалення оскаржуваного рішення (оформленого довідкою № 2025-0813-1438-5353-3 від 13.08.2025 про визнання ОСОБА_1 придатним до військової служби) вказаною позаштатною ВЛК було порушено запроваджену процедуру медичного огляду.
Як наслідок колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення у цій частині.
Стосовно ж решти доводів апеляційної скарги, які стосуються вимог позивача з приводу визнання протиправною бездіяльності Військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу другого підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII та ухваленого судового рішення у вказаній частині, то колегія суддів зазначає таке.
Пунктом 6 статті 2 Закону № 2232-XII, передбачені наступні види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів); військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Підстави звільнення з військової служби передбачені статтею 26 Закону № 2232-XII.
Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах:
б) за станом здоров`я: на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;
за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 затверджено Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, яким визначається порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з проходженням такої служби під час виконання громадянами військового обов`язку в запасі (пункт 1).
Згідно з підпунктом 2 пункту 225 Положення № 1153/2008 звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону № 2232-XII у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Так, пунктом 233 Положення № 1153/2008, передбачено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця.
Пунктом 14.30 Розділу XIV Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 передбачено, що звільнення з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини здійснюється за наявності оригіналів документів, що підтверджують таку підставу звільнення.
Документи на звільнення військовослужбовців направляються безпосередньо до посадових осіб, які мають право їх звільнення з військової служби. Наказ по особовому складу про звільнення цих військовослужбовців повинен бути виданий і доведений до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем взяття громадянина на військовий облік та до військової частини за місцем проходження військової служби в строки, що забезпечуватимуть вчасне здавання справ і посад і розрахунок військовослужбовців, а також виконання строків звільнення, визначених Президентом України.
Командири військових частин зобов`язані забезпечити своєчасне здавання посади, проведення усіх необхідних розрахунків з військовослужбовцями, стосовно яких видано наказ по особовому складу про звільнення з військової служби, у порядку, визначеному пунктом 242 Положення, та направлення їх на військовий облік до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки за місцем проживання.
Пунктом 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Генерального Штабу Збройних Сил України № 40 від 31 січня 2024 року (далі - Інструкція) визначено, що у Збройних Силах України створюються такі види документів (далі - документи): наказ, директива, розпорядження, бойовий наказ, бойове розпорядження, окреме доручення (доручення), рішення, протокол, положення, постанова, інструкція, історичний формуляр, формуляр, правила, план, звіт, доповідь, донесення, доручення, акт, звуко- та відеозаписи, програма, алгоритм, рапорт, заява, телеграма, телефонограма, факсограма, службовий лист, довідка, методичні рекомендації, доповідна та пояснювальна записки, протокол, припис, посвідчення про відрядження, відпускний квиток, графік відпусток, обхідний лист та інші документи, розроблені в установленому порядку.
Рапорт (заява) - письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Документи, в яких не зазначено строк виконання, повинні бути виконані не пізніше ніж за 30 календарних днів із моменту реєстрації документа у військовій частині (установи), до якої надійшов документ (пункт 3.11.6. Інструкції).
Порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини) визначає Інструкція про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 28 грудня 2016 року № 735 (далі - Інструкція № 735).
Згідно пунктом 5 розділу ІІІ Інструкції № 735, звернення розглядаються і вирішуються в термін не більше одного місяця від дня їх надходження, ураховуючи вихідні, святкові та неробочі дні, а ті, які не потребують додаткового вивчення та проведення перевірки за ними, - невідкладно, але не пізніше 15 днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін розв`язати порушені у зверненні питання неможливо, то керівник відповідного органу військового управління, командир військової частини або особа, що тимчасово виконує його обов`язки, установлює термін, потрібний для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати 45 днів.
Згідно з пунктом 6 розділу І Інструкції № 735 усі звернення громадян, що надходять до Міністерства оборони України, органів військового управління, військових частин, підлягають обов`язковій класифікації за встановленими статтею 3 Закону України "Про звернення громадян" їх видами, а саме: пропозиції (зауваження), заяви (клопотання), скарги. Подальший розгляд пропозицій, заяв та скарг громадян проводиться з урахуванням особливостей, установлених статтями 14, 15 та 16 зазначеного Закону.
У відповідності до пункту 2 розділу ІІ Інструкції письмові звернення громадян, оформлені належним чином і подані в установленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю, первинному розгляду та реєстрації з метою визначення їх належності до компетенції відповідного органу військового управління та призначення за ними конкретного виконавця.
Отже, у наведених вище нормативно-правових актах детально роз`яснено поняття "рапорт", а також встановлено конкретні строки, протягом яких посадові особи зобов`язані здійснити розгляд відповідних документів.
З огляду на вищезазначене, за результатами розгляду рапорту військовослужбовця про його звільнення з військової служби посадові особи, які мають право на його звільнення з військової служби, зобов`язані видати наказ по особовому складу про звільнення такого військовослужбовця з військової служби чи надати обґрунтовану відмову у задоволенні рапорту (заяви).
Розглянутим вважається рапорт, по якому прийнято рішення та це рішення (відповідь) доведена до військовослужбовця належним чином.
Ситуація, коли законодавче регулювання певного правового питання є неповним, неоднозначним чи суперечливим, створює нормативну невизначеність. Така невизначеність породжує ризики неналежного захисту прав, свобод і законних інтересів приватних осіб. В умовах нормативної невизначеності особливого значення набуває застосування загальних принципів права, закріплених Конституцією України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також усталених доктринальних та судових підходів до вирішення аналогічних ситуацій.
Згідно зі статтею 8 Конституції України в державі визнається і діє принцип верховенства права, що передбачає пріоритет прав і свобод людини перед іншими інтересами, зокрема інтересами держави та її органів. Практика Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини послідовно деталізує цей принцип, наголошуючи на необхідності усунення негативних наслідків, спричинених неоднозначністю, суперечливістю чи прогалинами в законодавстві.
У публічно-правових відносинах, де одним із суб`єктів виступають органи публічної влади, особливого значення набуває принцип захисту особи від свавільних чи необґрунтовано обтяжливих дій державних органів. Відповідно до цього принципу будь-які сумніви, що виникають через нормативну невизначеність, не можуть трактуватись на шкоду приватній особі чи бути підставою для розширеного тлумачення повноважень державних органів або їх посадових осіб. Навпаки, усі сумніви мають вирішуватися на користь приватної особи.
В контексті цього підходу доцільно застосовувати принцип "найбільш сприятливого становища для особи" (favor libertatis). Його сутність полягає у виборі такого тлумачення та застосування норм права, яке найбільш ефективно забезпечує захист прав і свобод особи та мінімізує негативні наслідки для її правового статусу. Цей принцип є усталеним у доктрині та активно застосовується в судовій практиці адміністративних судів, які наполягають на неприпустимості надто широкого чи необґрунтовано суворого тлумачення норм права органами публічної влади на шкоду приватних осіб.
У випадках прогалин чи суперечностей законодавства належне правозастосування має здійснюватися з урахуванням презумпції на користь особи. Це відповідає базовим конституційним принципам, міжнародним стандартам захисту прав людини та виступає критерієм оцінки стану правової держави.
Як наслідок, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що викладені принципи та підходи підтверджують необхідність своєчасного та належного розгляду рапорту військовослужбовця про звільнення з військової служби. Невиправдана затримка або необґрунтована відмова у розгляді такого звернення є порушенням права особи на належне адміністрування та права на звільнення з військової служби у визначеному законом порядку.
Судом першої інстанції установлено та підтверджено матеріалами справи, що Військова частина НОМЕР_1 на підставі наказу № 236 від 13.08.2025 зарахувала позивача, направленого з ІНФОРМАЦІЯ_6 , до списків особового складу для проходження базової та фахової підготовки, поставила його на всі види забезпечення та призначила на посаду курсанта (а.с. 65).
У відповідності до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 24.09.2025 № 281 (по стройовій частині) солдата ОСОБА_1 , курсанта 1 навчального механізованого батальйону, який 23.09.2025 самовільно залишив військову частину, знято з усіх видів забезпечення (а.с. 65).
Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 200/25/1510/В від 07.10.2025 позивачу встановлена ІІІ група інвалідності не безстроково, дата повторного оцінювання повсякденного функціонування особи - 01.11.2027 (а.с. 34-38).
Позивач шляхом поштового відправлення направив на ім`я т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 рапорт від 12.10.2025, вручено 17.10.2025, відповідно до якого позивач просив звільнити його з військової служби на підставі пп. "б" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII за станом здоров`я у зв`язку з наявністю інвалідності та такого, що не висловив бажання продовжувати військову службу (а.с. 39-41).
За результатом розгляду рапорту позивача від 12.10.2025 (вх. 4765 від 20.10.2025) Військова частина НОМЕР_1 відповіддю від 20.10.2025 повідомила, що для здійснення подання рапорту, його розгляду, прийняття рішення, доведення рішення та звільнення з військової служби необхідна особиста присутність військовослужбовця. Разом з тим згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 24.09.2025 № 281 солдат ОСОБА_1 23.09.2025 самовільно залишив військову частину. Враховуючи факт відсутності на військовій службі по теперішній час солдата ОСОБА_1 , курсанта 1 навчального механізованого батальйону відсутні правові підстави для прийняття рішення щодо звільнення з військової служби (а.с. 74, 75).
З огляду на вказане, військова частина НОМЕР_1 фактично відмовила позивачу у задоволенні його рапорту про звільнення з військової служби з підстав зазначених у вказаному вище листі.
Механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (далі - Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту визначає Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 531.
Згідно пункту 8 розділу ІІІ Порядку № 531 "Особливості подання та розгляду рапортів у паперовій формі" початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства.
Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу.
У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.
Відповідно до пункту 9 розділу ІІІ Порядку № 531 розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється: 1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин; 2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
З урахуванням наведеного, колегія суддів відхиляє доводи відповідача з приводу необхідності особистого подання військовослужбовцем безпосередньому командиру відповідної військової частини рапорту на звільнення, позаяк законодавством передбачено можливість направлення військовослужбовцем рапорту на звільнення засобами поштового зв`язку.
Як наслідок, Військова частина НОМЕР_1 за результатом розгляду рапорту позивача від 12.10.2025 (вх. 4765 від 20.10.2025) відповіддю від 20.10.2025 (а.с. 39-41, 74, 75) безпідставно повідомила позивача про відсутність правових підстав для прийняття рішення щодо звільнення позивача з військової служби з підстав необхідності особистого подання військовослужбовцем рапорту безпосередньому командиру відповідної військової частини рапорту на звільнення та його особистого прибуття для вирішення такого питання до військової частини.
Стосовно ж доводів відповідача про неможливість вирішення рапорту по суті поданого клопотання з підстав того, що військова служба для позивача призупинена з підстав самовільного залишення військової частини, як наслідок позивач може бути звільнений з військової служби виключно у разі набрання законної сили обвинувальним вироком, або виправданим стосовно нього, то колегія суддів зазначає таке. 
Стаття 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» встановлює безумовне право військовослужбовця на звільнення з військової служби у разі наявності інвалідності. 
Суд відхиляє посилання відповідача на те, що призупинення військової служби (ч. 2 ст. 24 Закону № 2232-XII) унеможливлює звільнення за ст. 26 того ж Закону, позаяк дана норма є імперативною. Закон не пов`язує реалізацію цього права з перебуванням особи у розпорядженні, фактичним виконанням обов`язків чи відсутністю відкритих кримінальних проваджень чи перебуванням у СЗЧ.
Призупинення служби (ч. 2 ст. 24 Закону № 2232) означає лише те, що військовий тимчасово не виконує обов`язків і не отримує забезпечення. Це не позбавляє його статусу військовослужбовця і, відповідно, права на звільнення за законом.
При цьому названий Закон, як акт вищої дії (по відношенню до пункту 122, 144-1 Положення № 1153/2008) не забороняє звільняти військового, чия служба призупинена через СЗЧ. Наявність відкритого кримінального провадження також не блокує право на звільнення за станом здоров`я. Твердження відповідача, що звільнення можливе лише після вироку, є помилковою інтерпретацією, яка порушує конституційне право на охорону здоров`я.
Крім того доводи відповідача про те, що звільнення можливе «виключно у разі набрання законної сили обвинувальним вироком», є грубим порушенням прав людини. Стан здоров`я (інвалідність) є об`єктивним фактором, який робить особу фізично нездатною виконувати військовий обов`язок. Утримання особи з інвалідністю в лавах Збройних Сил України проти її волі, за умови наявності законодавчої підстави для звільнення, суперечить принципу верховенства права та ст. 3 Конституції України.
При цьому наявність факту самовільного залишення частини може бути предметом окремого кримінального розслідування, проте воно не може нівелювати право особи на звільнення, прямо передбачене спеціальним законом. Отримавши рапорт та документи, що підтверджують інвалідність, командир був зобов`язаний діяти у спосіб, визначений законом, а саме — видати наказ про звільнення.
Відтак незалежно від наявності у позивача статусу СЗЧ та призупинення його військової служби подання позивачем рапорту на звільнення за станом його здоров`я разом з документами МСЕК про встановлення йому ІІІ групи інвалідності (навіть засобами поштового зв`язку) зобов`язує командира невідкладно розпочати процедуру звільнення позивача та невідкладно ухвалити рішення про звільнення позивача з військової служби.
Підсумовуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що відмова відповідача, відображена у вказаному листі є протиправною, оскільки базується на розширювальному тлумаченні норм про призупинення служби на шкоду конституційним правам позивача.
Також апеляційний суд зазначає, що у спірних правовідносинах повноваження відповідача на звільнення позивача не є дискреційними, позаяк дискреційні повноваження — це можливість суб`єкта владних повноважень обирати з декількох варіантів рішень, кожен з яких є законним. 
Однак, норма ст. 26 Закону № 2232-XII сформульована як імперативна: «Військовослужбовці... звільняються з військової служби... через наявність інвалідності.
За наявності у позивача офіційно підтвердженого факту інвалідності та поданого ним рапорту, у командира військової частини відсутня свобода вибору між «звільнити» або «відмовити». Закон залишає лише один правомірний варіант поведінки — видання наказу про звільнення. Таким чином, дані повноваження є зв`язаними, а не дискреційними.
Як наслідок суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги відповідача та наявності підстав для задоволення у вказаній частині апеляційної скарги позивача.
Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги позивача знайшли своє підтвердження, а висновки суду першої інстанції в частині ухваленого рішення яке стосується визнання протиправними дій/ бездіяльності та зобов`язання вчинити дії є такими, що зроблені за відсутності повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Враховуючи викладене колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду в частині, яка стосується визнання протиправними дій/ бездіяльності та зобов`язання вчинити дії не відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального права, а відтак апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду у цій частині скасувати з прийняттям нового позову у цій частині.
Колегія суддів зазначає, що підстави для перерозподілу та присудження судових витрат у даній справі - відсутні. 
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року у справі № 300/8323/25 скасувати в частині ухваленого рішення, яке стосується визнання протиправними дій/ бездіяльності військової частини НОМЕР_1 та зобов`язання її вчинити дії.
Ухвалити у вказаній частині постанову, якою:
визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не звільнення ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу другого підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII.
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) прийняти рішення про звільнення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) з військової служби на підставі абзацу другого підпункту "б" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" № 2232-XII.
У решті рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22 січня 2026 року у справі № 300/8323/25 слід залишити без змін, а апеляційні скарги без задоволення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос