справа № 161/9243/24
головуючий у суді І інстанції Кордюкова Ж.І.
провадження № 22-ц/824/371/2026
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.

ПОСТАНОВА
Іменем України

29 квітня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І.,
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,
за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 вересня 2024 року 
у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання незаконним та скасування наказу, -
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання незаконним та скасування наказу.
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що відповідно до наказу голови Державної служби України з безпеки на транспорті від 17 серпня 2021 року №1337-К «Про призначення ОСОБА_1 » він працює на посаді старшого державного інспектора відділу ринкового нагляду та державного контролю ліцензійних вимог Департаменту державного контролю на транспорті з 19 серпня 2021 року.
Покладені на нього обов`язки, він виконує у Відділі державного нагляду (контролю) у Волинської області Державної служби України з безпеки на транспорті за адресою: Волинська область, м. Луцьк, вул. Підгаєцька, буд. 3.
Згідно з наказу голови Державної служби України з безпеки на транспорті «Про визначення робочого місця ОСОБА_2 » №154-К від 12 лютого 2024 року йому визначено місце за адресою: м. Київ, вул. Фізкультурна, буд. 9, з 19 лютого 2024 року на період дії правового режиму воєнного стану в Україні.
Він не давав згоду на визначення місця роботи у м. Києві, з наказом №154-К від 12 лютого 2024 року він не погоджується, вважає його незаконним, протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Просив визнати незаконним та скасувати наказ голови Державної служби України з безпеки на транспорті «Про визначення робочого місця ОСОБА_1» №154-К від 12 лютого 2024 року.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 травня 2024 року цивільну справу №161/9243/24 передано за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 12 вересня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення мотивовано тим, що суд першої інстанції, дослідивши докази та встановивши обставини справи, дійшов висновку про те, що позивачем не доведено протиправності дій відповідача.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 вересня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.
Скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції не зупинено провадження у справі до розгляду цивільної справи № 161/3055/24 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання незаконним та скасування наказу голови Державної служби України з безпеки на транспорті №1310-К від 10 листопада 2023 року.
Також вказує, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення не враховані доводи позивача та його стан. 
Посилається на те, що функціональні обов`язки Державної служби України з безпеки на транспорті, яка діє відповідно до Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №103 (зі змінами), з моменту працевлаштування позивача - не змінились. 
З наказами чи положеннями про зміни функції в Департаменті позивача не ознайомлювали. Відповідно до оспорюваного наказу ОСОБА_1 був переведений, оскільки мав продовжити роботу за тією самою спеціальністю, кваліфікацією і посадою, яка була передбачена трудовим договором у межах тієї самої юридичної особи, однак в іншій місцевості. 
Зміна місцевості є істотної зміною умов праці. Своєї згоди, як усної, так і письмової на переведення (визначення місця роботи) у місті Київ, як того вимагає положення частини1 статті 32 КЗпП України, позивач не надавав.
Апелянт зазначає, що під час винесення оскаржуваного наказу не враховано, що на утриманні у позивача перебуває двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та дружина - ОСОБА_5 , яка має інвалідність. 
У Державної служби України з безпеки на транспорті були наявні вказані документи, а тому при винесені наказу повинні були бути враховані вказані обставини. На думку скаржника, в цьому випадку мали місце істотні зміни умов праці, а тому наказ №154-К від 12 лютого 2024 року суперечить чинному законодавству України про працю, та підлягає скасуванню. 

Від Державної служби України з безпеки на транспорті надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Представник Державної служби України з безпеки на транспорті - Залізняк О.Л. у судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Позивач, повідомлений належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, у судове засідання не з`явився.
Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року № 103, затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті. 
Відповідно до пункту 1 цього Положення Укртрансбезпека на транспорті є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.
Відповідно до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 17 серпня 2021 року ОСОБА_1 призначено на посаду старшого державного інспектора відділу ринкового нагляду та державного контролю ліцензійних вимог Департаменту державного контролю на транспорті.
Відповідно до наказу Державної служби України з безпеки на транспорті від 10 листопада 2023 року №1310-к ОСОБА_1 визначено робоче місце за адресою: м. Київ, проспект Берестейський, б. 57.
Відповідно до Протоколу про доведення інформації та документів до відома працівника від 10 листопада 2023 року вищезазначений наказ був направлений позивачу 10 листопада 2023 року о 17:38 год. шляхом відправлення повідомлення на його електрону адресу та о 18:11 год. шляхом відправлення повідомлення через месенджер Viber.
Відповідно до наказу Голови Державної служби України з безпеки на транспорті «Про визначення робочого місця ОСОБА_1» №154-К від 12 лютого 2024 року ОСОБА_1 , старшому державному інспектору відділу ринкового нагляду та державного контролю ліцензійних вимог Департаменту державного контролю на транспорті, визначено робоче місце за адресою: м. Київ, вул. Фізкультури, б. 9, з 19 лютого 2024 року на період дії правового режиму воєнного стану в Україні (підстава: службова записка директора Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті Д. Гладчука від 07 лютого 2024 року №4394/3.8/18-24).
Вищезазначений наказ був направлений позивачу 12 лютого 2024 року шляхом відправлення повідомлення у месенджері Viber.
14 лютого 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Державної служби України з безпеки на транспорті з заявою про скасування наказу «Про визначення робочого місця ОСОБА_1» №154-К від 12 лютого 2024 року.
Відповідності до статті 141 КЗпП України роботодавець повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту.
Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період дії воєнного стану введено обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України, відповідно до частини другої статті 1 цього Закону.
Крім того, вище зазначеним Законом та Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» внесено зміни у питання щодо особливості переведення та зміни істотних умов праці в умовах воєнного часу.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) у період дії воєнного стану роботодавець має право перевести працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, без його згоди (крім переведення на роботу в іншу місцевість, на території якої тривають активні бойові дії), якщо така робота не протипоказана працівникові за станом здоров`я, лише для відвернення або ліквідації наслідків бойових дій, а також інших обставин, що ставлять або можуть становити загрозу життю чи нормальним життєвим умовам людей, з оплатою праці за виконану роботу не нижче середньої заробітної плати за попередньою роботою.

Зі змісту частини 2 статті 32 КЗпП України (в редакції станом на 12 лютого 2024 року) вбачається, що не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості. 
Отже, оскільки з 10 листопада 2023 року робоче місце ОСОБА_1 було визначене у м. Києві (за адресою: проспект Берестейський, б. 57), то визначення з 19 лютого 2024 року робочого місця у тій же місцевості - у м. Києві (за адресою: вул. Фізкультури, б. 9) у розумінні частини 2 статті 32 КЗпП України не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення.
З врахуванням наведених норм права, апеляційний суд встановив, що Державна служби України з безпеки на транспорті мала право ухвалювати рішення про переміщення позивача на роботу у тій же місцевості без його згоди.
З огляду на це, позовні вимоги про скасування наказу «Про визначення робочого місця ОСОБА_2 » №154-К від 12 лютого 2024 року не підлягають задоволенню.

Не правильна кваліфікація судом першої інстанції спірних правовідносин - переведення працівника на іншу роботу в іншу місцевість без його згоди на підставі частини 1 статті 32, статті 33 КЗпП України замість правильної кваліфікації - переміщення працівника на роботу у тій же місцевості не потребує його згоди на підставі частини 2 статті 32 КЗпП України не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення про відмову у задоволенні позову, яким встановлено, що позивач не довів протиправності дій відповідача, а підстави для визнання незаконним та скасування наказу голови Державної служби України з безпеки на транспорті «Про визначення робочого місця ОСОБА_2 » №154-К від 12 лютого 2024 року відсутні.
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити частково. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 вересня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 вересня 2024 року змінити, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Дата повного судового рішення 22 червня 2026 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська