ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

04 червня 2026 року	Справа №160/827/26 	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Бухтіярової М.М.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії, -
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій позивач просить:
-визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо взяття на військовий облік ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
-зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 виключити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із військового обліку з внесенням відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 01.07.2003 він був виключений з військового обліку на підставі п. 6 ч. 6 ст. 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», про що свідчить запис в тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_1 від 11.03.2020. Оскільки він був виключений з військового обліку, як раніше засуджений до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину, відповідно до п. 6 ч. 6 статті 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», то з цієї дати є звільненим від виконання військового обов`язку, як особа, що в силу закону вважається непридатною до проходження військової служби. Позивач наполягає, що факт виключення з військового обліку свідчить про те, що він більше не є військовозобов`язаним та, відповідно, не може бути призваний на військову службу під час мобілізації відповідно до частини 1 статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Крім того, військово-лікарська комісія проводить медичний огляд призовників, військовозобов`язаних, резервістів (кандидатів у резервісти), щоб визначити їх придатність до військової служби (абз. 3 п. 1.1 гл. 1 розд. II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міноборони від 14.08.2008 року № 402). Особи, яких виключили з військового обліку, не перебувають на військовому обліку та не належать до жодної із зазначених у Положенні категорій, тому вони не зобов`язані проходити медичний огляд ВЛК. Водночас відповідач проігнорував ту обставину, що позивач більше не є військовозобов`язаним та, відповідно, не має обов`язку проходити військово-лікарську комісію та не може бути призваний на військову службу під час мобілізації внаслідок того, що він був засуджений. Жодна норма чинного законодавства не передбачає можливості поновлення на військовому обліку осіб, які були виключені з нього з підстав, передбачених законом, зокрема, у зв`язку з вироком суду. З огляду на викладене, вважає дії відповідача щодо взяття на військовий облік протиправними, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а порушені права відновити у спосіб, що заявлений.
Ухвалою суду від 19.01.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №160/827/26; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (у письмовому провадженні), а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.
Цією ж ухвалою суду витребувано у позивача докази з їх документальним підтвердженням, що стали підставою для виключення з військового обліку у 2003 році на підставі п.6 ч.6 ст.37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
23.01.2026 від представника позивача – адвоката Скирди В.І. надійшла заява з долученням витребуваних доказів.
02.02.2026 відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з наступного. Позивач безпідставно в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він є виключений з військового обліку, як особа яка була раніше засуджена до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, та порушення відповідачем ст. 58 Конституції України. Водночас станом на зазначену дату стаття 37 цього Закону не містила ані частини шостої, ані пункту 6, що ставить під обґрунтований сумнів достовірність відомостей, викладених у копії документу, на який посилається позивач. Щодо посилань позивача на положення ст. 58 Конституції України, відповідачем вказано, що нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, тобто новий закон застосовується лише до подій, які настали після набрання ним чинності. Водночас закон має зворотну дію у випадках, коли він пом`якшує або скасовує юридичну відповідальність особи, що стосується передусім кримінальної та адміністративної відповідальності. Оскільки у даній справі йдеться не про притягнення до кримінальної чи адміністративної відповідальності, а про підстави для взяття або виключення з військового обліку, що регулюється спеціальним законодавством, яке набрало чинності в травні 2024 року, положення частини першої статті 58 Конституції України не порушуються. Таким чином, з огляду на те, що на момент взяття позивача на військовий облік діяли норми законодавства, які передбачали можливість такого взяття на облік, тому дії ІНФОРМАЦІЯ_1 не є протиправними. 
09.02.2026 від представника позивача – адвоката Скирди В.І. надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає не погодження з доводами відповідача, процедура повторного взяття на військовий облік не передбачена чинним законодавством, позивач не писав заяву про взяття його облік до ІНФОРМАЦІЯ_4 , наполягає на задоволенні позовних вимог в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві.
Відповідач своїм правом на подання заперечень на відповідь позивача не скористався.
Відповідно до частини п`ятої та восьмої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Згідно з частиною п`ятою статті 250 КАС України датою ухвалення судового рішення у порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відповідно до тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_1 взятий на військовий облік військовозобов`язаних ІНФОРМАЦІЯ_6 30.12.1999.
Вироком Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 01.07.2003  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченому ч.3 ст. 186 КК України та призначено покарання у виді 3 роки позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України до знов призначеного покарання частково зараховано невідбуту частину покарання по вироку Павлоградського міського суду від 24.02.2003 по ст. 309 ч.1 КК України у виді 2 місяці позбавлення волі і призначено остаточне покарання за сукупністю вироків – у виді 3 років 2 місяці позбавлення волі. 
Вирок Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 01.07.2003 набрав законної сили 19.09.2003.
Відповідно до записів в тимчасовому посвідченні військовозобов`язаного № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 з 01.07.2003 знятий з військового обліку за ст. 37 п.6 п.п.6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та виключений з військового обліку.
Згідно з відомостями з електронного військово-облікового документа, сформованого 09.01.2026 з мобільного застосунку від Міністерства оборони України «Резерв+», позивач має статус військовозобов`язаного, номер в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів «Оберіг» - 270720249361596200005, перебуває на обліку в  ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса проживання:  АДРЕСА_1 ; дата уточнення даних – 27.07.2024.
Позивач з 30.07.2024 був призваний ІНФОРМАЦІЯ_3 на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 у справі №160/26494/24 позов ОСОБА_1 - задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 30.07.2024 №578 «Про призов військовозобов`язаних на військову службу під час загальної мобілізації та інші заходи» в частині призову на направлення для проходження військової служби ОСОБА_1 .
Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №219 від 31.07.2024 в частині зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону школи індивідуальної підготовки.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_2 виключити солдата ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 у справі №160/26494/24 набрало законної сили 18.09.2025.
На виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 у справі №160/26494/24 командиром Військової частини НОМЕР_2 прийнято наказ від 30.11.2025 №342 (по стройовій частині).
За змістом наказу Військової частини НОМЕР_2 від 30.11.2025 №342 відповідно до рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 №160/26494/24 щодо визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_2 в частині зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 , скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 31 липня 2024 року №219 в частині зарахування до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону школи індивідуальної підготовки солдата ОСОБА_1 та виключити зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_1 , колишнього курсанта навчального взводу навчальної роти НОМЕР_3 навчального батальйону школи індивідуальної підготовки (1981 року народження, ідентифікаційний номер фізичної особи - платника податків та інших обов`язкових платежів НОМЕР_4 ), який перебуває у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_2 . Вважати солдата ОСОБА_1 таким, що справи та посаду здав і направити для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_8 за місцем призову на військову службу.
Вважаючи протиправними дії відповідача щодо взяття на військовий облік, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зважає на наступне.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався та на час розгляду справи не скасований.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 12.03.1992 №2232-ХІІ (далі – Закон №2232-ХІІ).
За змістом частини першої, третьої та дев`ятої статті 1 цього Закону Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку.
Щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії:
допризовники - особи, які підлягають взяттю на військовий облік;
призовники - особи, які взяті на військовий облік;
військовослужбовці - особи, які проходять військову службу;
військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави;
резервісти - особи, які проходять службу у військовому резерві Збройних Сил України, інших військових формувань і призначені для їх комплектування у мирний час та в особливий період.
Призовникам, військовозобов`язаним, резервістам та військовослужбовцям оформлюється та видається військово-обліковий документ, який є документом, що визначає належність його власника до виконання військового обов`язку.
Відповідно до частини восьмої статті 2 Закону №2232-XII виконання військового обов`язку в запасі полягає в дотриманні військовозобов`язаними порядку і правил військового обліку, проходженні зборів для збереження та вдосконалення знань, навичок і умінь, необхідних для виконання обов`язків військової служби в особливий період.
Згідно з частинами першою, п`ятою статті 33 Закону №2232-XI військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Підстави взяття на військовий облік, зняття та виключення з нього визначені в статті 37 Закону №2232-ХІІ.
Пунктом 6 частини шостої статті 37 Закону №2232-ХІІ в редакції, чинної до 17.05.2024, було передбачено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів Служби зовнішньої розвідки України - у відповідному підрозділі Служби зовнішньої розвідки України) підлягають громадяни України, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
11.04.2024 Верховною Радою України прийнято Закон України № 3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18.05.2024 (далі - Закон № 3633-ІХ), яким статтю 37 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» викладено в новій редакції.
Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 37 Закону №2232-XI в редакції Закону №3633-ІХ взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України, які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань.
Частиною шостою статті 37 Закону №2232-XI в редакції Закону №3633-ІХ визначено, що виключенню з військового обліку у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язаних та резервістів Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, військовозобов`язаних та резервістів розвідувальних органів України - у відповідному підрозділі розвідувальних органів України) підлягають громадяни України, які:
1) померли або визнані в установленому законом порядку безвісно відсутніми або оголошені померлими;
2) припинили громадянство України;
3) визнані непридатними до військової служби;
4) досягли граничного віку перебування в запасі.
Отже, з переліку громадян, які підлягали виключенню з військового обліку, виключено осіб, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Частиною четвертою статті 39 Закону №2232-XI передбачено, що на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, які засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджені за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджені за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також засуджені службові особи, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України займали особливо відповідальне становище.
Такі особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин.
Крім того, згідно з пунктом 4 розділу «Загальні питання» Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, який затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), на військову службу під час мобілізації, на особливий період можуть бути призвані:
особи, звільнені з військової служби у зв`язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою або четвертою статті 1 Закону України Про очищення влади. Такі особи, призвані на військову службу під час мобілізації, призначаються на військові посади, крім посад, щодо яких здійснюються заходи з очищення влади;
особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі, обмеження волі, арешту чи виправних робіт за вчинення кримінального проступку, нетяжкого злочину, у тому числі із звільненням від відбування покарання, тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України;
особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за особливо тяжкий злочин, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України. Такі особи призиваються на військову службу під час мобілізації за рішенням Генерального штабу Збройних Сил, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ;
засуджені особи, які звільнені від відбування покарання з випробуванням, крім тих, що засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, засуджені за вчинення умисного вбивства двох або більше осіб, або вчиненого з особливою жорстокістю, або поєднаного із зґвалтуванням або сексуальним насильством, або особливо тяжких корупційних кримінальних правопорушень чи засуджені за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених статтями 152-156-1, 258-258-6, частиною четвертою статті 286-1, статтею 348 Кримінального кодексу України, а також засуджені службові особи, які згідно з підпунктом 1 пункту 3 примітки до статті 368 Кримінального кодексу України займали особливо відповідальне становище. Зазначені особи проходять військову службу виключно у відповідних спеціалізованих підрозділах військових частин;
підозрювані або обвинувачені особи, які під час досудового розслідування або судового розгляду тримаються під вартою, крім тих, що підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України. Зазначені особи, стосовно яких скасовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, повинні невідкладно, але не пізніше 48 годин з дня оголошення ухвали про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з`явитися до відповідного територіального центру комплектування та соціальної підтримки за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання;
підозрювані або обвинувачені особи, до яких під час досудового розслідування або судового розгляду застосовано інший захід, ніж запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, крім тих, що підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146-147, 152-156, 186, 187, 189, 255, 255-1, 257, 258-262, 305-321, 330, 335-337, 401-414, 426-433, 436, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ухвали слідчого судді про скасування запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Відповідно до пункту 81 Порядку № 560, призов громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період оформляється наказом керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, командира військової частини, керівника розвідувального органу або визначеного ним керівника відповідного підрозділу, Голови СБУ, його заступників чи керівника підрозділу, органу, закладу, установи СБУ. У разі призову військовозобов`язаних та резервістів на військову службу під час мобілізації, на особливий період не за місцем їх перебування на військовому обліку (крім тих осіб, що добровільно виявили бажання проходити військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період) такі особи перед призовом на військову службу беруться на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, який здійснює їх призов. Відомості про взяття таких осіб на військовий облік вносяться до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів перед їх направленням на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.
Отже, з 18.05.2024 редакція частини шостої статті 37 Закону № 2232-ХІІ не передбачає такої підстави для виключення з військового обліку як засудження до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
Положення Закону № 2232-ХІІ та Порядку №560 з 18.05.2024 передбачають, що особи, яких раніше було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину, крім тих, які були засуджені за вчинення злочинів проти основ національної безпеки України, підлягають взяттю на військовий облік та можуть бути призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
У межах правовідносинах, що виникли між сторонами, спір точиться щодо взяття позивача ІНФОРМАЦІЯ_3 на військовий облік військовозобов`язаних.
У ході судового розгляду встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач був засуджений вироком Павлоградського міського суду Дніпропетровської області від 01.07.2003 за ч.3 ст. 186 КК України.
Отже, позивача було засуджено до позбавлення волі за вчинення тяжкого злочину.
В силу пункту 6 частини шостої статті 37 Закону №2232-XII у редакції, яка діяла до 18.05.2024, позивач був виключений з військового обліку військовозобов`язаних, як особа, що була раніше засуджена за вчинення тяжкого злочину, про що відсутній спір між сторонами, водночас з 18.05.2024 – підлягав взяттю на військовий облік з огляду на вимоги чинного законодавства.
Суд зазначає, пунктом 2 частини першої статті 37 Закону №2232-XI в редакції з 18.05.2024 чітко визначено, що взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки підлягають громадяни України, які прибули після відбування покарання з установ виконання покарань.
Доводи позивача про обов`язок відповідача виключити його з військового обліку на підставі пункту 6 частини шостої статті 37 Закону №2232-XI не прийнятні, оскільки частина шоста статті 37 Закону №2232-XI в редакції з 18.05.2024 не містить пункту 6.
Крім того, вказаною нормою визначено виключний перелік категорій громадян, які підлягають виключенню з військового обліку, а позивачем не надано доказів того, що він відноситься до такої категорії.
Суд критично оцінює посилання позивача на статтю 58 Конституції України з огляду на таке.
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У рішенні від 09.02.1999 №1-рп/99 (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із вступом його в силу і з моментом втрати ним юридичної сили.
За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).
На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
Суд зазначає, що внесення змін до законодавства, яке призводить до погіршення становища особи, може суперечити принципу незворотності дії закону в часі (стаття 58 Конституції України), якщо йдеться про ретроактивну дію закону.
Однак, у даному випадку йдеться не про кримінальну або адміністративну відповідальність, а про поновлення військового обліку, що регулюється спеціальним законодавством.
Суд акцентує, що законодавець має право змінювати критерії військового обліку, якщо це відповідає інтересам держави.
Так, у зв`язку із внесенням змін до статей 37, 39 Закону №2232-XII було виключено з числа громадян, які підлягають виключенню з військового обліку, осіб, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину. Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок і які можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави.
Таким чином, дія вказаного Закону у новій редакції починається з моменту набрання цим актом чинності, поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на всіх осіб, в т.ч. осіб, які були раніше засуджені до позбавлення волі за вчинення тяжкого або особливо тяжкого злочину.
З огляду на викладене, дії відповідача щодо взяття позивача на військовий облік та включення таких відомостей до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відповідають чинним нормам частини шостої статті 37 Закону №2232-XII (у редакції Закону №3633-IX), пункту 81 Порядку № 560, тому порушень в цій частині з боку відповідача судом не встановлено, підстави для виключення позивача із військового обліку військовозобов`язаних матеріали справи не містять.
Аргументи позивача в обґрунтування неправомірності взяття його на військовий облік в ІНФОРМАЦІЯ_9 , тобто не за місцем проживання – АДРЕСА_1 , суд відхиляє, оскільки у разі призову військовозобов`язаних на військову службу під час мобілізації, на особливий період не за місцем їх перебування на військовому обліку, такі особи перед призовом на військову службу беруться на військовий облік у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, який здійснює їх призов, що чітко передбачено пунктом 81 Порядку №560.
При цьому, зважаючи на встановлений Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» обов`язок військовозобов`язаних оновлення своїх даних, в тому числі персональних та службових, на обізнаність щодо перебування військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_9 (з отриманням витягу електронного військово-облікового документа з мобільного застосунку від Міністерства оборони України «Резерв+» від 09.01.2026), позивач не позбавлений права звернутись із заявою про внесення відповідних змін в Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, якщо вважає, що взятий на військовий облік не за зареєстрованим/задекларованим місцем проживання.
Щодо посилань позивача на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.05.2025 у справі №160/26494/24, суд зазначає, що позовні вимоги, що були предметом розгляду у справі №160/26494/24, щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації, водночас у справі, що розглядається, предмет позову щодо правомірності взяття позивача на військовий облік. Визнання судом протиправним наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо призову позивача на військову службу під час мобілізації не свідчить про протиправність дій відповідача у спірних правовідносинах, оскільки постановлення на військовий облік не є тотожним призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.
Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень. Разом з тим, згідно з принципом змагальності позивач має спростувати доводи суб`єкта владних повноважень, якщо заперечує їх обґрунтованість.
Натомість в даному випадку позивачем не доведено та не підтверджено належними доказами обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною першою статті 9 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Враховуючи викладене, на підставі оцінки поданих доказів у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи та системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позовна заява необґрунтована та задоволенню не підлягає.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 139 КАС України, у разі відмови в задоволенні позову судові витрати не присуджуються на користь сторони за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Керуючись ст.ст. 9, 72-90, 242-246, 250, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , місце проживання:  АДРЕСА_2 ) до ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_5 , місцезнаходження: АДРЕСА_3 ) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду оскаржується шляхом подання апеляційної скарги до Третього апеляційного адміністративного суду.

Суддя М.М. Бухтіярова