КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/3001/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Кармазиної Т.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача звернулась до суду з позовом, в якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо невиплати ОСОБА_1 грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії, відповідно до пункту 7-1 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, зарахувавши відповідно до трудової книжки від 17.10.1988 серії НОМЕР_1 періоди роботи: з 10.08.1988 по 31.07.1990 – на посаді лікаря-інтерна у Петропавлівському пологовому будинку № 1; з 01.07.1990 по 15.10.1993 – на посаді лікаря-акушера-гінеколога у Пологовому будинку № 2, до стажу на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів “е”-“ж” статті 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”; з 01.07.1990 по 31.07.1990 – на посаді лікаря акушера-гінеколога у Пологовому будинку № 2; з 15.10.1993 по 23.03.1995 – на посаді лікаря акушера-гінеколога у Семипалатинському Акціонерному товаристві “Сариарка” м`ясо-консервного комбінату, до страхового стажу.
Ухвалою судді Кіровоградського окружного адміністративного суду від 18.05.2026 відкрито провадження у справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.32). 
В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінню Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV. 20.01.2025 позивачка звернулася до територіального органу Пенсійного фонду України з заявою щодо призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та виплати одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Не отримавши одноразову грошову допомогу, позивачка звернулася до відповідача за роз`ясненнями щодо строків та порядку виплати одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення згідно з пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за поданою нею заявою 20.01.2025. У відповідь на заяву позивачки листом від 31.10.2025 відповідач повідомив, що подану 20.01.2025 позивачкою заяву до Головного управління про призначення пенсії за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, рішенням якого від 27.01.2025 № 112250001574 позивачці призначено пенсію з 14.01.2025, з урахуванням страхового стажу 38 років 10 місяців 21 день (порахований по 31.12.2024). Страховий стаж, який визначає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» склав 29 років 7 місяців 29 днів (враховано всі періоди згідно з наданою довідкою: з 03.05.1995 по 20.01.2025 (по дату звернення за призначенням пенсії). При цьому, до стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, а відтак і до страхового стажу, що дає право на виплату грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», не враховано періоди роботи в Петропавлівському пологовому будинку № 1 Республіки Казахстан на посаді лікаря-інтерна з 10.08.1988 по 31.07.1990 та в Пологовому будинку № 2 Республіки Казахстан на посаді лікаря акушера-гінеколога з 01.07.1990 по 15.10.1993, у зв`язку з відсутністю інформації, яка б підтверджувала належність зазначених закладів до установ державної або комунальної форми власності, а також про перебування/не перебування позивачки у відпустках без збереження заробітної плати. Зауважувала, що пологові будинки в Казахській РСР у період існування Радянського Союзу перебували виключно у державній власності. Система охорони здоров`я функціонувала за моделлю Семашка, яка передбачала єдину централізовану державну систему безоплатної медичної допомоги, а після розпаду СРСР процес приватизації лікарень не відбувся миттєво, а тому заклади охорони здоров`я залишалися в державній власності. Позивач вважає протиправними дії відповідача щодо відмови нарахувати та виплатити їй грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу ХV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV. Стверджував, що позивач, має право на зарахування до спеціального страхового стажу періодів роботи в Республіці Казахстан на посаді лікаря. 
Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву (а.с.35-38), в якому останній просив в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Зазначив, що ОСОБА_1 отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” з 14.01.2025. Заява про призначення пенсії позивачки від 20.01.2025 № 62 опрацьовувалася за принципом єдиної черги спеціалістів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Обчислення розміру пенсії проведено виходячи із страхового стажу 38 років 10 місяців 21 день, в тому числі робота на спецпосадах - 29 років 7 місяців 29 днів (стаж пораховано по 31.12.2024). Вказує, що за результатами розгляду матеріалів електронної пенсійної справи встановлено, що при призначенні пенсії до стажу роботи, що дає право на призначення грошової допомоги, відповідно до пункту 7.1 Прикінцевих положень Закону не зараховано періоди: з 10.08.1988 по 31.07.1990 - Петропавловський пологовий будинок № 1 Республіки Казахстан, на посаді лікаря-інтерна, форма власності не зазначена; з 01.07.1990 по 15.10.1993 – Пологовий будинок № 2 Республіки Казахстан, на посаді лікаря акушер-гінеколога, форма власності не зазначена. Також довідки про підтвердження стажу роботи на посадах, що передбачені Переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 та інформація про форму власності установи, в пенсійній справі відсутні. Крім того, стверджував, що Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області не може бути належним відповідачем у даній справі, оскільки не розглядало заяву позивача на підставі якої призначено пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Дослідивши докази і письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов таких висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Кіровоградській області та їй з 14.01.2025 призначена пенсія за віком на підставі Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. (а.с.51)
Позивачка звернулася до відповідача із заявою від 20.01.2025 про призначення пенсії за віком та просила роботи в Республіці Казахстан з 10.08.1988 по 15.10.1993 зарахувати до стажу, що дає право на призначення пенсії за вислугу років. (а.с.48)
Як зазначав, відповідач, рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області позивачці призначена пенсії за віком, проте одноразова грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення згідно з пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» не нарахована.
Позивачка, не отримавши одноразову грошову допомогу, звернулася до пенсійного органу за роз`ясненнями щодо строків та порядку виплати такої допомоги.
Листом від 31.10.2025 за №10559-11207/О-02/8-1100/25 відповідач повідомив, що подану 20.01.2025 позивачкою заяву до Головного управління про призначення пенсії за віком за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розглянуто за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, рішенням якого від 27.01.2025 №112250001574 позивачці призначено пенсію з 14.01.2025, з урахуванням страхового стажу 38 років 10 місяців 21 день (порахований по 31.12.2024). Зазначено, що до заяви про призначення пенсії було надано, зокрема: трудову книжку від 17.10.1988 серії НОМЕР_1 ; довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 20.01.2025 № 145, видану Комунальним некомерційним підприємством «Петрівська центральна лікарня» Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, за період роботи з 03.05.1995 по теперішній час на посаді лікаря акушера-гінеколога. Страховий стаж, який визначає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» склав 29 років 7 місяців 29 днів (враховано всі періоди згідно з наданою довідкою: з 03.05.1995 по 20.01.2025 (по дату звернення за призначенням пенсії). При цьому, до стажу роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років, а відтак і до страхового стажу, що дає право на виплату грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно з записами трудової книжки від 17.10.1988 серії НОМЕР_1 не враховано періоди роботи в Петропавлівському пологовому будинку № 1 Республіки Казахстан на посаді лікаря-інтерна з 10.08.1988 по 31.07.1990 та в Пологовому будинку № 2 Республіки Казахстан на посаді лікаря акушера-гінеколога з 01.07.1990 по 15.10.1993, у зв`язку з відсутністю інформації, яка б підтверджувала належність зазначених закладів до установ державної або комунальної форми власності, а також про перебування/не перебування позивачки у відпустках без збереження заробітної плати. Вказано, що повернутися до розгляду питання щодо визначення права на призначення грошової допомоги згідно з пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», можливо буде після надання позивачкою документів, підтверджуючих віднесення Петропавлівського пологового будинку № 1 та Пологового будинку № 2 Республіки Казахстан до закладів та установ державної або комунальної форми власності, а також про перебування/не перебування Позивачки у відпустках без збереження заробітної плати за періоди роботи з 10.08.1988 по 31.07.1990 та з 01.07.1990 по 15.10.1993.
Не погоджуючись з діями відповідача щодо незарахування певних періодів роботи до страхового стажу та невиплати одноразової грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення згідно з пунктом 7-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивач через адвоката звернулася до суду з даним позовом.
Спірні правовідносини врегульовано Законом України “Про пенсійне забезпечення” від 05.11.1991 №1788-ХІІ (далі - Закон №1788-ХІІ), Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Згідно з ч.1 ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ч.1 ст.1 Закону №1788-ХІІ громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Згідно з частиною 1 статті 8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
За визначенням, наведеним у статті 1 Закону №1058-IV, пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Частиною 1 статті 9 Закону №1058-IV визначено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. Особі, яка має право на довічну пенсію, призначається один з видів довічної пенсії за її вибором.
Умови призначення пенсії за віком наведені у статті 26 розділу ІІІ ("Пенсії за віком у солідарній системі") Закону №1058-IV. 
Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Частиною 1 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. 
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
У разі якщо за період з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2016 року в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості, необхідні для обчислення страхового стажу військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), поліцейським, особам рядового і начальницького складу відповідно до цього Закону, страховий стаж обчислюється на підставі довідки про проходження військової служби та про сплачені суми страхових внесків.
Пунктом 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV встановлено, що особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до підпункту "е" статті 55 Закону №1788-ХІІ право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати: з 1 квітня 2024 року або після цієї дати - не менше 30 років.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі Порядок №1191).
Відповідно до п.2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені, зокрема переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років".
Згідно п.п.5-7 Порядку №1191 грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 р. призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Для визначення розміру грошової допомоги враховується місячний розмір пенсії, обчислений згідно із статтями 27 і 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" ( 1058-15 ), станом на день її призначення. 
Виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати. 
Згідно переліку закладів та установ освіти, охорони здоров`я і соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 04 листопада 1993 року №909, зазначено, лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри: лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).
Відповідно до п.4 Порядку №1191, страховий стаж, передбачений пунктами 2 і 3 цього Порядку, враховується в календарному обчисленні. При цьому допускається підсумовування страхового стажу за періоди роботи, які дають право на призначення пенсії відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Крім того, суд зазначає, що приміткою 2 до Переліку №909 передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах, передбачених цим переліком, дає право на пенсію незалежно від форми власності або відомчої належності закладів і установ. 
Згідно з правовою позицією, наведеною у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 року у справі №200/854/19-а, для отримання визначеної пунктом 7-1 розділу "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" грошової допомоги при виході на пенсію по Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" особа має дотриматись таких вимог:
- станом день досягнення пенсійного віку працювати в установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення";
- пенсія має призначатися особі вперше (тобто особи, які отримували пенсію раніше і з будь-яких причин перестали отримувати її право на зазначену грошову допомогу втратили);
- станом на день звернення за призначенням пенсії особа повинна мати страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на зазначених вище посадах.
Отже, для правильного вирішення цього спору слід встановити чи мала позивачка на час звернення до відповідача за отриманням грошової допомоги 30 років "медичного" стажу.
Згідно зі статтею 62 Закону №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Суд установив, що за заявою позивачки їй з 14.01.2025 року вперше призначена пенсія за віком. На день досягнення пенсійного віку 60 років позивачка працювала на посаді лікаря акушера-гінеколога пологового відділення КНП «Петрівська центральна лікарня» Петрівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, належить до закладів охорони здоров`я.
Так, у трудовій книжці ОСОБА_1 від 17.10.1988 серії НОМЕР_1 (а.с.21-24) містяться записи, зокрема: 
№1 - 10.08.1988 прийнята на посаду лікаря інтерна до Петропавлівського пологового будинку № 1, наказ №51л від 17.10.1988;
№2 - 31.07.1990 звільнена по закінченню інтернатури, наказ №39л  від 19.07.1990; 
№3 - 01.07.1990 прийнята на посаду лікаря акушера-гінеколога до Пологового будинку № 2 після закінчення інтернатури, наказ №72 від 29.06.1990;
№4 - 15.10.1993 звільнена за власним бажанням відповідно до статті 32 Кодексу законів про працю Республіки Казахстан, наказ №133-к від 18.10.1993;
№5 - 15.10.1993 прийнята на посаду лікаря акушера-гінеколога за строковим договором у побутовий корпус гінекологічного кабінету Семипалатинського Акціонерного товариства «Сариарка» м`ясо-консервного комбінату, наказ № 443-15 від 28.10.1993;
№6 - 23.03.1995 звільнена з займаної посади за власним бажанням (має дитину до 14 років) відповідно до статті 32 Кодексу законів про працю Республіки Казахстан, наказ № 83-15 від 23.03.1995.
Усі записи трудової книжки містять інформацію про посаду, яку займала позивач, періоди та місце роботи, реквізити наказів, на підставі яких вони внесені, підпис уповноважених посадових осіб та печатки підприємств.
Вказані записи у трудовій книжці позивачки виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності до дати, завірені підписом та печаткою роботодавця. Доказів визнання недостовірними записів у трудовій книжці щодо спірних періодів роботи відповідачем суду не надано.
Факт працевлаштування позивача в спірний період підтверджується записами у трудовій книжці та при цьому на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. 
За розрахунками відповідача, на день досягнення позивачкою пенсійного віку стаж її роботи на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту "е" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" як працівника закладу охорони здоров`я, склав 29 років 7 місяців 29 днів (з 03.05.1995 по 20.01.2025), що є недостатнім для надання їй грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV.
З наданого відповідачем розрахунку вбачається, що до цього спеціального медичного стажу враховані такі періоди роботи позивачки на посадах лікаря: з 03.05.12995 по 31.12.2003, 01.01.2004 по 30.09.2024, з 01.10.2024 по 20.01.2025. (а.с.16)
Спірним є період роботи позивачки, зокрема з 10.08.1988 по 31.07.1990 та з 01.08.1990 по 31.12.1991, який відповідач врахував до загального страхового стажу, але не врахував до спеціального стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, пославшись на відсутність інформації про форму власності установи та відсутність відомостей про перебування чи неперебування позивачки у відпустках без збереження заробітної плати. Також відповідачем не зараховано ні до загального, ні до страхового стажу період роботи позивачки на посаді лікаря з 01.01.1992 по 23.03.1995 в Республіці Казахстан.
Так, приміткою 3 до Переліку №909 передбачено, що робота за спеціальністю в закладах, установах і на посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.
Суд зазначає, що до 01.01.1992 року діяла постанова Ради Міністрів СССР від 17.12.1959 року №1397 "Про пенсії за вислугу років працівникам освіти, охорони здоров`я та сільського господарства", якою затверджений Перелік установ, організацій і посад, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років.
У цьому Переліку вказані лікарняні установи всіх типів і найменувань, в тому числі клініки і клінічні частини, госпіталі, лепрозорії, психіатричні колонії, амбулаторно-поліклінічні заклади всіх типів і найменувань (поліклініки, амбулаторії, диспансери всіх профілів, установи швидкої медичної допомоги і переливання крові, медсанчастини, оздоровчі пункти, медичні кабінети і пункти, фельдшерські та фельдшерсько-акушерські пункти, станції санітарної авіації, рентгенівські станції і пункти, медичні лабораторії та інші). До посад лікарів та інших медичних працівників, робота на яких давала право на пенсію за вислугу років, відносились лікарі, зубні лікарі, техніки, фельдшери, помічники лікаря, акушерки, масажисти, лаборанти і медичні сестри - всі незалежно від найменування посади, дезінфекційні інструктори.
Так, пологові будинки в Казахській РСР у період існування Радянського Союзу перебували виключно у державній власності. Система охорони здоров`я функціонувала за моделлю Семашка, яка передбачала єдину централізовану державну систему безоплатної медичної допомоги, а після розпаду СРСР процес приватизації лікарень не відбувся миттєво, а тому заклади охорони здоров`я залишалися в державній власності.
Згідно з абзацом першим статті 24 Конституції (Основного Закону) Союзу Радянських Соціалістичних Республік від 07.10.1977 в СРСР діють і розвиваються державні системи охорони здоров`я, соціального забезпечення, торгівлі і громадського харчування, побутового обслуговування і комунального господарства.
Статтею 42 Конституції (Основного Закону) Союзу Радянських Соціалістичних Республік від 07.10.1977 визначено право громадян СРСР на охорону здоров`я.
Відповідно до вказаної статті це право забезпечується безплатною кваліфікованою медичною допомогою, що подається державними закладами охорони здоров`я; розширенням мережі закладів для лікування і зміцнення здоров`я громадян; розвитком і вдосконаленням техніки безпеки і виробничої санітарії; проведенням широких профілактичних заходів; заходами щодо оздоровлення навколишнього середовища; особливим піклуванням про здоров`я підростаючого покоління, включаючи заборону дитячої праці, не зв`язаної з навчанням і трудовим вихованням; розгортанням наукових досліджень, спрямованих на запобігання та зниження захворюваності, на забезпечення довголітнього активного життя громадян.
Позиція відповідача фактично зводиться до вимоги доводити очевидне, що суперечить принципу розумності, оскільки факт державної форми власності медичних закладів у СРСР є загальновідомим.
З огляду на вказане, позивачка працювала в закладі державної форми власності, доказів протилежного відповідачем не наведено та суду не надано. При цьому, трудова книжка містить усі необхідні записи про періоди роботи в закладах охорони здоров`я на посадах лікарів. Відсутність окремих підтверджуючих документів щодо форми власності не може бути підставою для неврахування періодів роботи позивачки до її спеціального стажу.
Крім того, суд зазначає, що Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2025 №562 “Деякі питання обчислення страхового стажу” (далі - Порядок №1 -562) затверджено Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування їх до страхового стажу, затвердженого, суд зазначає наступне.
Цей Порядок визначає механізм підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР для зарахування таких періодів трудової діяльності до страхового стажу, зокрема на пільгових умовах.
У разі укладення міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, періоди трудової діяльності особи в будь-якій республіці колишнього Союзу РСР (крім Української РСР) зараховуються до страхового стажу на умовах міжнародного договору.
Згідно п.2 Порядку №1-562 у цьому Порядку термін “інші держави” означає держави з числа республік колишнього Союзу РСР, до яких належать Азербайджанська РСР, Вірменська РСР, Білоруська РСР, Грузинська РСР, Казахська РСР, Киргизька РСР, Латвійська РСР, Литовська РСР, Молдавська РСР, Російська РФСР, Таджицька РСР, Туркменська РСР, Узбецька РСР, Естонська РСР.
У разі коли в документах, що подаються особою до територіального органу Пенсійного фонду України для призначення пенсії, зазначено періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, у заяві про призначення пенсії така особа зазначає інформацію про те, що вона отримує або не отримує пенсійні виплати в інших державах. (п.3 Порядку №1-562)
Приписами пункту 4 Порядку №1-562 унормовано, що у разі відсутності документів про неотримання в іншій державі пенсійних виплат особа зазначає причини неможливості їх отримання та може звернутися до територіального органу Пенсійного фонду України за допомогою в поданні до іншої держави запиту щодо відповідних документів.
До надходження відповідних документів до територіального органу Пенсійного фонду України пенсія особі обчислюється без урахування періодів трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, крім випадків відсутності можливості здійснення обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави та документального підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
Якщо відсутня можливість здійснення обміну інформацією між територіальним органом Пенсійного фонду України та органами, що здійснюють пенсійне забезпечення в іншій державі (міжнародне співробітництво між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення іншої держави не налагоджувалося чи не отримано відповіді на запит МЗС протягом 45 днів з дати його надсилання до іншої держави та органу, що здійснює пенсійне забезпечення в іншій державі), до появи можливості здійснення такого обміну/отримання підтвердних документів про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особі, яка проживає в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р. за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, пенсія особі обчислюється з урахуванням періодів роботи в республіках колишнього Союзу РСР. У такому разі в заяві про призначення пенсії особа зазначає інформацію про те, що вона не отримує пенсійних виплат у відповідній державі та не може документально підтвердити нездійснення іншою державою пенсійних виплат за зазначені періоди.
Аналіз вказаних норм свідчить про те, що періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР можуть бути зараховані до страхового стажу лише за умови (1) відсутності налагодженого обміну інформацією між органами пенсійного забезпечення України та відповідної держави або (2) за умови ненадання відповіді на запит МЗС України протягом 45 днів з дати його надсилання.
Водночас, до моменту встановлення такого обміну чи отримання підтвердних документів пенсія обчислюється з урахуванням цих періодів, за умови, що особа у своїй заяві зазначає про відсутність пенсійних виплат у відповідній державі та неможливість їх документального підтвердження.
Відповідач міг скористатись зазначеним механізмом та повідомити позивача про недостатність документів, необхідних для прийняття рішення по суті заяви.
Отже, обов`язок щодо отримання інформації про нездійснення іншою державою пенсійних виплат особам, які проживають в Україні, за періоди трудової діяльності до 1 січня 1992 р., покладається саме на органи Пенсійного фонду України, а не на осіб, які звертаюсь із заявами про призначення пенсії. 
За таких обставин, враховуючи, що періоди роботи позивача роботи з 10.08.1988 по 23.03.1995 на території Республіки Казахстан підтверджено записами трудової книжки від 17.10.1988 серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 має право на врахування до її страхового стажу вказаних періодів роботи.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2025 №562 “Деякі питання обчислення страхового стажу” затверджено Порядок підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі до страхового стажу (стажу роботи) для визначення права на призначення пенсії за віком (далі - Порядок №2-562). 
Цей Порядок визначає механізм підтвердження та зарахування періодів роботи особи в іншій державі (за наявності) для визначення права на призначення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі - Закон) за умови зарахування таких періодів роботи до страхового стажу (стажу роботи) згідно із законодавством відповідної держави у разі відсутності необхідного страхового стажу, передбаченого частинами першою - третьою статті 26 Закону.
Періоди роботи осіб в іншій державі (за наявності), з якою укладено міжнародний договір України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, зараховуються до страхового стажу осіб, які проживають в Україні, на умовах такого міжнародного договору.
Україна та Казахстан були учасниками Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року.
Відповідно до статті 1 Угоди від 13.03.1992 пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтями 6, 8, 11 цієї Угоди передбачено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою. Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу. разі, якщо в державах - учасницях Угоди запроваджена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії.
Органи, що здійснюють пенсійне забезпечення в державах - учасницях Угоди, співпрацюють між собою у порядку, який визначається угодою між їхнім центральними органами.
Сторони уповноважують свої компетентні органи укласти зазначені угоди протягом не більше шести місяців з дня підписання цієї Угоди.
Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Стаття 13 Угоди передбачала, що кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Отже, зі змісту наведеного слід враховувати, що положення відповідних міжнародних договорів розповсюджується також і на питання пов`язані із зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу та обчислення пенсій, пов`язаних з їх перерахунком. Діюче в Україні пенсійне законодавство передбачає, що у разі, якщо пенсія призначена на території України, а особа працювала на території іншої держави (в даному випадку Казахстан) або на підприємстві зареєстрованому на території Казахстан після 13.03.1992, то цей стаж має враховуватись на території України як власний страховий (трудовий стаж), хоча пенсійні внески могли сплачуватись в Казахстані. Тобто існувала гарантія врахування страхового стажу кожної із сторін при призначенні пенсії на її території без перерахування страхових внесків.
Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє й дотепер.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 року №1328 “Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення”, постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві. 
В контексті вказаного судом також враховано, що Україна вжила заходів щодо денонсації Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 лише в листопаді 2022, і вказана угода припинила свою дію для України 19 червня 2023 року. Тобто в періоди роботи позивачки на території республіки Казахстан не вводила заборон на працевлаштування (в спірному випадку за сферою роботи позивача) її громадян на території республіки Казахстан, а також визнавала для пенсійного забезпечення в Україні трудовий стаж та заробіток за вказані періоди роботи, здобуті на території республіки Казахстан. Відтак норми Угоди застосовуються до спірних правовідносин і не втрачають своєї сили для позивача.
З матеріалів справи встановлено, що майже 2,3 роки відповідач відмовився зарахувати до загального страхового стажу при обчисленні права на пенсію за віком позивачу, а майже 4,3 роки спеціального страхового стажу відповідач відмовився зараховувати для нарахування грошової допомоги.
Суд вважає, що оскільки позивач працювала на території Республіки Казахстан в той час, коли усі вищевказані міжнародні договори були чинні, у пенсійного органу не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території Республіки Казахстан, а позивач не може бути позбавлена гарантованого Державою пенсійного забезпечення за наявності формальної підстави для незарахування позивачу страхового стажу при призначенні пенсії за віком, позбавлення позивача такого права при призначенні пенсії за встановлених судом вище обставин, буде непропорційним втручанням в його право на отримання відповідних пенсійних виплат, гарантованого статтею 1 протоколу першого Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод.
До того ж, суд зазначає, що на даний час діє Угода між Міністерством соціального захисту населення України та Міністерством соціального захисту населення Республіки Казахстан про співпрацю в галузі пенсійного забезпечення від 21.09.1995 року.
Дана Угода поширюється на всі види державного пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством кожної з держав. (стаття 2 Угоди від 21.09.1995)
Статтями 4, 6 Угоди від 21.09.1995 встановлено, що пенсійне забезпечення громадян України і громадян Республіки Казахстан та членів їхніх сімей здійснюється відповідно до законодавства тієї держави, на території якої вони проживають. Призначення пенсії проводиться за поданням необхідних документів, які підтверджують право на неї згідно законодавства держав проживання. Документи, видані у встановленому порядку на території держав-учасниць цієї Угоди, приймаються без легалізації.
Також, Верховний Суд у постанові від 17 вересня 2024 року у справі №580/3576/22 вказував, що не зважаючи на вихід України з Угоди, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають (ст.13 Угоди). Отже, положення відповідного міжнародного договору розповсюджується на питання пов`язані із призначенням пенсії, зарахуванням періодів роботи на території інших держав до страхового стажу тощо…”.
Таким чином, з огляду на вищевикладене, неврахування періодів роботи позивачки з 10.08.1988 по 31.07.1990 та з 01.08.1990 по 15.10.1993 до спеціального страхового стажу, а з 15.10.1993 по 23.03.1995 до загального страхового стажу ОСОБА_1 є порушенням її конституційних прав на отримання належного пенсійного забезпечення.
Тому суд вважає, що ці періоди повинні бути враховані позивачці до її страхового стажу.
Крім того, у разі виникнення буд-яких сумнівів, з огляду на вимоги ч.3 ст.44 Закону №1058-IV у пенсійного органу є право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення і як самого права на пенсію, так й на підтвердження стажу роботи та призначення грошових допомог.
Отже, робота позивачки на посадах лікаря-інтерна у Петропавлівському пологовому будинку №1, лікаря акушера-гінеколога у Пологовому будинку №2 підлягає зарахуванню до спеціального страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, передбаченої пунктом 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-IV, Порядком №1191, а на посаді лікаря акушера-гінеколога гінекологічного кабінету Семипалатинського Акціонерного товариства «Сариарка» м`ясо-консервного комбінату до загального страхового стажу.
Відповідач при розгляді заяви позивачки навів хибні розрахунки про відсутність у неї необхідного 30-річного спеціального стажу медичного працівника, що визначає право на виплату грошової допомоги, та дійшов до помилкового висновку про неврахування до цього спеціального стажу періоду її роботи на посаді лікаря з 10.08.1988 по 15.10.2023, який підтверджений трудовою книжкою.
Твердження відповідача про те, що заява позивача про виплату грошової допомоги розглядалася та рішення за нею приймалося не ГУ ПФУ в Кіровоградській області, а за принципом екстериторіальності іншим територіальним органом ПФУ - ГУПФУ в Дніпропетровській області, належними доказами не підтверджені. У матеріалах електронної пенсійної справи позивача, яка надана відповідачем на вимогу суду, відсутні будь-які рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, які б стосувалися саме цих спірних правовідносин. До того ж, суд зауважує, що позивачем не оскаржується рішення щодо призначення їй пенсії за віком, а дії пенсійного органу щодо відмови у виплаті грошової допомоги та незарахування певних періодів роботи до страхового стажу.
На підставі ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
При цьому в силу ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем під час вирішення питання про виплату позивачці грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до пункту 7-1 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV безпідставно не враховано згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 17.10.1988 до спеціального страхового стажу періоду роботи з 10.08.1988 по 15.10.1993, а також з 15.10.1993 по 23.03.1995 до загального страхового стажу, тому такі дії відповідача належить визнати протиправними. 
Відповідно до п.п.2, 4, 10 ч.2 ст.245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про: визнання протиправним та скасування індивідуального акту чи окремих його положень; визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Як слідує з практики Європейського суду: в національному праві має бути передбачено засіб правового захисту від довільних втручань органів державної влади в права, гарантовані Конвенцією. Будь-яка законна підстава для здійснення дискреційних повноважень може створити юридичну невизначеність, що є несумісною з принципом верховенства права без чіткого визначення обставин, за яких компетентні органи здійснюють такі повноваження, або, навіть, спотворити саму суть права. Отже, законом повинно з достатньою чіткістю бути визначено межі дискреції та порядок її здійснення, з урахуванням легітимної мети певного заходу, аби убезпечити особі адекватний захист від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Конкретна норма закону повинна містити досить чіткі положення про рамки і характер здійснення відповідних дискреційних повноважень, наданих органам державної влади. У разі, якщо ж закон не має достатньої чіткості, повинен спрацьовувати принцип верховенства права.
Враховуючи те, що відповідачем вчинено протиправні та при цьому не зараховано до спеціального страхового стажу позивача періоди роботи з 10.08.1988 по 15.10.1993, а також з 15.10.1993 по 23.03.1995 до загального страхового стажу, тому суд вважає, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати згідно трудової книжки НОМЕР_2 від 17.10.1988 до спеціального страхового стажу періоду роботи з 10.08.1988 по 15.10.1993, а з 15.10.1993 по 23.03.1995 до загального страхового стажу, а також нарахувати та виплатити позивачці грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій станом на день призначення пенсії.
Отже, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до частин 1, 3 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
Отже, здійснені позивачкою судові витрати на сплату судового збору у сумі 1064,96 грн. (а.с.30) слід стягнути на її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 263, 293, 295-297 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (25006, Кіровоградська область, м. Кропивницький, вул. Соборна, буд. 7-А, код ЄДРПОУ 20632802) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо відмови ОСОБА_1 у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій на день призначення пенсії відповідно до пункту 7-1 розділу Прикінцевих положень Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_1 від 17.10.1988 до спеціального страхового стажу періоди роботи з 10.08.1988 по 31.07.1990 – на посаді лікаря-інтерна у Петропавлівському пологовому будинку № 1; з 01.08.1990 по 15.10.1993 – на посаді лікаря акушера-гінеколога у Пологовому будинку № 2; до загального страхового стажу періоди роботи: з 15.10.1993 по 23.03.1995 – на посаді лікаря акушера-гінеколога у Семипалатинському Акціонерному товаристві “Сариарка” м`ясо-консервного комбінату.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій на день призначення пенсії відповідно до пункту 7-1 розділу Прикінцевих положень Закону України ,,Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) здійснені судові витрати на оплату судового збору в сумі 1064,96 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (ЄДРПОУ 20632802).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду Т.М. КАРМАЗИНА