КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 травня 2026 року Київ № 320/54918/24
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Леонтовича А.М., розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовом Комунального підприємства «Жилсервіс» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області
до Державної податкової служби України,
про визнання протиправним та скасування рішення,
в с т а н о в и в:
І. Зміст позовних вимог
До Київського окружного адміністративного суду звернулось Комунальне підприємство «Жилсервіс» Вільногірської міської ради Дніпропетровської області (далі – позивач, платник податків) з позовом до Державної податкової служби України (далі – відповідач), в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення про результати розгляду скарги № 29502/6/99-00-06-03-01-06 від 01.10.2024 в тій частині, в якій відповідач залишає без змін податкове повідомлення-рішення форми «Ш» від 24.07.2024 № 0473560411 Головного управління ДПС у Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ: 44118658), за яким КП «Жилсервіс» має сплатити штраф у розмірі 93 551,76 грн;
- зобов`язати відповідача (Державну податкову службу України, код ЄДРПОУ: 43005393) прийняти нове рішення, враховуючи ті обставини, що КП «Жилсервіс» потерпає від арешту рахунків, що не дає можливості вчасно здійснити сплату узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість навіть при наявності коштів на рахунках і новим рішенням звільнити КП «Жилсервіс» від сплати штрафу.
II. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача
Позов обґрунтовано протиправністю рішення про результати розгляду скарги № 29502/6/99-00-06-03-01-06 від 01.10.2024 в тій частині, в якій відповідач залишає без змін податкове повідомлення-рішення форми «Ш» від 24.07.2024 № 0473560411 Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, за яким КП «Жилсервіс» має сплатити штраф у розмірі 93 551,76 грн, оскільки не погоджується з висновками щодо порушення платником податків строків сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість, які були викладені в акті, та складеним податковим повідомленням-рішенням форми «Ш» від 24.07.2024 № 0473560411, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону.
Крім того, зазначили, що за результатами перевірки, на переконання позивача, відповідачем не взято до уваги заперечення про наявність пом`якшуючих обставин, тобто не враховано скрутного становища, у якому перебуває позивач, а саме: арешт банківських рахунків на підставі постанови про арешт коштів боржника від 15.02.2021 ЗВП № 56067736 старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Куліковської А.О. Повідомили, що позивач потерпає від арешту рахунків, що не дає можливості вчасно здійснити сплату узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість при наявності коштів на рахунках. 
Окремо звернули увагу, що оскаржувана сума штрафу в розмірі 193652,15 грн за податковим повідомленням-рішенням від 29.09.2021 № 00140661812, залишається неузгодженою відповідно до пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України. Після завершення процедури адміністративного оскарження, позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з відповідним позовом, за яким ухвалою суду від 01.06.2022 у справі № 640/6517/22 було відкрито провадження. Станом на 15.10.2024 рішення по названій справі не ухвалено.
Крім того, оскаржувана сума штрафу в розмірі 477507,22 грн за податковим повідомленням-рішенням від 04.08.2023 № 0209430411, залишається неузгодженою відповідно до пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України. Після завершення процедури адміністративного оскарження, позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з відповідним позовом, за яким ухвалою суду від 06.03.2024 у справі № 320/10181/24 було відкрито спрощене позовне провадження. Станом на 15.10.2024 рішення по названій справі не ухвалено.
Також зазначено, що оскаржувана сума штрафу в розмірі 234835,61 грн за податковим повідомленням-рішенням від 21.03.2024 № 0126490411, залишається неузгодженою відповідно до пункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України. Після завершення процедури адміністративного оскарження, позивач звернувся до Київського окружного адміністративного суду з відповідним позовом. Станом на 15.10.2024 судом не постановлена ухвала про відкриття провадження у справі. 
Відповідач проти позову заперечував, надіслав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просили суд відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи тим, що оскаржуване рішення прийнято у порядку та строки, визначені Податковим кодексом України. При цьому, за своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства повноваження ДПС України щодо прийняття рішень за результатами розгляду скарг платника податків є дискреційними повноваженнями та визначаються виключною компетенцією органу, у зв`язку із цим, не виправдання сподівань та очікувань скаржника прийнятим контролюючим органом рішенням за результатами розгляду скарги не є підставою для визнання протиправними дії ДПС України у його прийняті.
Внаслідок цього, на переконання відповідача, суд не може оцінювати повноту розгляду ДПС України скарги позивача та вмотивованість і обґрунтованість рішення про результати її розгляду та надавати вказівки щодо ухвалення рішення по скарзі, з огляду на положення конституційного принципу розподілу влади, який заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя.
Відповідач зазначив, що доводи позивача, викладені у скарзі оцінюється судом під час розгляду справи, а не шляхом оцінки рішення, прийнятого податковим органом за результатами адміністративного оскарження. Само по собі рішення, прийняте за результатами вирішення спору у порядку досудового врегулювання, не створює, не змінює та не припиняє будь-яких прав та обов`язків. Зазначену позицію підтримано Вищим адміністративним судом України (ухвала від 31.05.2012 у справі №К/9991/26796/12, ухвала від 20.06.2012 у справі № К/9991/29420/12), Верховним Судом (постанова від 06.02.2020 № 810/101/16).
Зазначили також про безпідставність обґрунтування позову щодо скасування рішення з підстав неврахуванням ДПС України обставин блокування розрахункових рахунків позивача, що унеможливлює своєчасну сплату декларованого у складі податкової звітності до сплати ПДВ.
Крім того, згідно з рішенням про результати розгляду скарги, проведеною ГУ ДПС у Дніпропетровській області камеральною перевіркою (акт від 13.06.2024 № 42261/04-36-04-11-06/36489096) встановлено, що КП «Жилсервіс» ВМР ДО не забезпечено повноту та своєчасність перерахування на рахунок Системи електронного адміністрування ПДВ (далі – СЕА ПДВ) достатніх коштів для сплати узгоджених податкових зобов`язань з ПДВ до бюджету у законодавчо встановлені терміни за звітні (податкові) періоди червень-жовтень 2023 року, у зв`язку із чим в інтегрованій картці платника податку з ПДВ обліковувався податковий борг. 
Позивач стверджував наявність об`єктивних причин, а саме – арешт банківських рахунків звільняє платника податку від фінансової відповідальності за систематичне порушення ним термінів сплати податкових зобов`язань. 
Однак, по-перше, відсутність коштів на поточному рахунку платника не звільняє платника податку від покладеного на нього обов`язку відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 Податкового кодексу України. 
По-друге, відповідно до пункту 200-1.7 статті 200-1 Податкового кодексу України, зараховані на рахунок платника податку в СЕА ПДВ, є коштами, які використовуються виключно у цілях, визначених пунктом 200-1.5 статті 200-1 Кодексу, та погашення податкового боргу. 
По-третє, сплата податків та зборів здійснюється в готівковій або безготівковій формі (у тому числі з використанням електронних грошей), крім випадків, передбачених Кодексом або законами з питань митної справи. Для цілей Кодексу обов`язок платника податку щодо сплати податків та зборів на єдиний рахунок, визначений статтею 35 прим. 1 Кодексу, вважається виконаним з моменту, коли ініціювання переказу є завершеним для такого платника податків згідно із Законом України «Про платіжні послуги» (пункт 35.2 статті 35 Кодексу). По-четверте, визначений пунктом 69 підрозділу ХХ «Перехідних положень» Кодексу та Порядком № 225 порядок підтвердження неможливості виконання податкового обов`язку КП «Жилсервіс» ВМР ДО не реалізований, що вказує на можливість виконання податкового обов`язку. Таким чином, згідно з чинним законодавством, накладення арешту на банківські рахунки не звільняє платника податку від необхідності в дотриманні строків сплати задекларованих зобов`язань по податковій декларації та від фінансово-господарської відповідальності за несвоєчасну сплату грошового зобов`язання з ПДВ. 
Окрім цього, по-п`яте, виконанням податкового обов`язку визначається сплата в повному обсязі платником податку відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк
На переконання відповідача, також є неприйнятним посилання позивача на нерозглянуті по суті судові адміністративні справи № 640/6517/22, № 320/10181/24 та № 320/49674/24 щодо оскарження рішень ДПС України про результати розгляду скарг КП «Жилсервіс» ВМР ДО, оскільки обґрунтування позову зводяться лише до неврахування відповідачем при розгляді справи покладеного виконавчою службою арешту на розрахункові рахунки платника податку, який завадив виконання податкового обов`язку.
Оскільки позивач оскаржує саме рішення ДПС України про результати розгляду скарги, зазначені у позові податкові повідомлення-рішення є узгодженими, що також було наголошено в доданому до скарги від 02.08.2024 № 343 на податкове повідомлення-рішення листі Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 22.07.2022 № 51148/6/04-36-04-11-08.
Наведене у сукупності, на переконання відповідача, свідчить про безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог.
III. Процесуальні дії суду у справі
Ухвалою суду від 02.12.2024 відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та проведення судового засідання.
Частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно із частиною другою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання; якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів.
З огляду на завершення 30-ти денного терміну для подання заяв по суті справи, суд вважає можливим розглянути та вирішити справу по суті за наявними у ній матеріалами.
IV. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Судом установлено, що Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області проведено камеральну перевірку з питання своєчасності сплати узгоджених грошових зобов`язань з податку на додану вартість, якою встановлено порушення вимог підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16, пункту 203.2 статті 203, пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, а саме – порушено терміни сплати грошового зобов`язання з ПДВ за червень-жовтень 2023 року (акт перевірки від 13.06.2024 № 42261/04-36-04-11-06/36489096).
За результатом розгляду матеріалів перевірки та відповіді на заперечення, Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області прийнято податкове повідомлення-рішення від 24.07.2024 № 0473560411 про застосування штрафу за несвоєчасну сплату узгоджених грошових зобов`язань з податку на додану вартість за червень-жовтень 2023 року у сумі 93 551,76 грн (10%).
Податкове повідомлення-рішення від 24.07.2024 № 0473560411 позивачем оскаржене до ДПС України у порядку статті 56 Податкового кодексу України.
Керуючись пунктом 56.9 статті 56 Податкового кодексу України, рішенням ДПС України від 26.08.2024 № 25964/6/99-00-06-03-01-06 продовжено строк розгляд скарги до 04.10.2024.
ДПС України за результатом розгляду скарги прийнято рішення від 01.10.2024 № 29502/6/99-00-06-03-01-06, яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 24.07.2024 № 0473560411, а скаргу позивача – без задоволення.
Вважаючи рішення відповідача про результати розгляду скарги протиправним, позивач звернувся з позовом до суду.
V. Норми права, які застосував суд
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку та розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, врегульовані Податковим кодексом України (далі – ПК України).
За правилами пункту 41.1 статті 41 ПК України, контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган, його територіальні органи.
Пунктом 36.5 статті 36 ПК України передбачено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених Кодексом.
За нормами статті 55 ПК України, податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.
Контролюючими органами вищого рівня для цілей цього Кодексу є: центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, - для територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, їх структурних підрозділів (у тому числі для державних податкових інспекцій); центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, - для територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну митну політику.
Відповідно до пунктів 56.1, 56.2 статті 56 ПК України, рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
У разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня.
Відповідно до пункту 56.10 статті 56 ПК України, рішення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, прийняте за розглядом скарги платника податків, є остаточним і не підлягає подальшому адміністративному оскарженню, але може бути оскаржене в судовому порядку.
Згідно з підпунктами 56.2-56.3 статті 56 ПК України, у разі якщо платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, такий платник має право звернутися із скаргою про перегляд цього рішення до контролюючого органу вищого рівня.
Скарга подається до контролюючого органу вищого рівня у письмовій або електронній формі засобами електронного зв`язку (за потреби - з належним чином засвідченими копіями документів, розрахунками та доказами, які платник податків вважає за потрібне надати з урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44 цього Кодексу) протягом 10 робочих днів, що настають за днем отримання платником податків податкового повідомлення-рішення або іншого рішення контролюючого органу, що оскаржується.
Скарги на рішення територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, подаються до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Згідно з пунктами 56.8-56.9 статті 56 ПК України, контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків засобами поштового зв`язку (з повідомленням про вручення) чи електронного зв`язку (з дотриманням вимог, визначених пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу) або надати йому під розписку.
Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово або в електронній формі засобами електронного зв`язку (з дотриманням вимог, визначених пунктом 42.4 статті 42 цього Кодексу) повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.
Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.
VI. Оцінка суду
Процедуру оскарження платниками податків рішень контролюючих органів під час адміністративного оскарження визначено ПК України та Порядком оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 21.10.2015 № 916, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 23.12.2015 за № 1617/28062, зі змінами (далі – Порядок 916).
Із 29.05.2020 набрав чинності Закон України від 13.05.2020 № 591-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законів України щодо податкової підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19)» відповідно до якого, тимчасово, на період по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), зупиняється перебіг строків, встановлених статтею 56 ПК України (в частині процедури адміністративного оскарження).
ДПС за результатами скарги прийнято рішення про продовження строку розгляду скарги від 26.08.2024 № 25964/6/99-00-06-03-01-06, яке було отримано позивачем 12.09.2024, про що свідчить штам вхідної кореспонденції та вх. № 364.
ДПС за результатами скарги позивача прийнято рішення від 01.10.2024 № 29502/6/99-00-06-03-01-06, яким залишено без змін податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 24.07.2024 № 0473560411, а скаргу позивача – без задоволення.
Рішення від 01.10.2024 № 29502/6/99-00-06-03-01-06 отримано позивачем 09.10.2024, про що свідчить штам вхідної кореспонденції та вх. № 402.
Відповідно до статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Тобто, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод чи інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи не можливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.
Так, рішення ДПС про результати розгляду скарги від 01.10.2024 № 29502/6/99-00-06-03-01-06 не має юридичного характеру, оскільки безпосередньо не стосуються прав і обов`язків позивача, не містить обов`язкового для нього припису.
За висновками Верховного Суду, викладених у постанові від 18.06.2019 у справі № 826/7961/16, запроваджені ПК України способи оскарження рішень податкових органів «адміністративний та судовий» повною мірою дають можливість платнику податків захистити порушені права. При цьому за механізмом їх реалізації вони не є тотожними. Доводи платника податків, викладені у скарзі, оцінюються судом під час розгляду справи, а не шляхом оцінки рішення, прийнятого за результатами адміністративного оскарження. Саме по собі рішення, прийняте за результатами вирішення податкового спору у порядку досудового врегулювання, не створює, не змінює та не припиняє будь-яких прав та обов`язків. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Названа позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 06.02.2020 у справі № 810/101/16, від 06.02.2020 у справі № 620/228/19, від 26.03.2019 у справі № 810/1710/16, від 11.06.2019 у справі №826/24656/15.
Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 06.02.2020 у справі № 810/101/16 встановлено, що: «прийняття рішень за результатами розгляду скарг платника податків є дискреційними повноваженнями та визначаються виключною компетенцією органу, внаслідок чого суд не наділений правом оцінювати повноту дослідження контролюючим органом обставин, викладених платником податків у скарзі на рішення про відмову у прийнятті податкової звітності. Під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за цих обставин. Суд не може оцінювати повноту розгляду податковим органом скарги позивача та вмотивованість і обґрунтованість рішення про результати її розгляду, з огляду на положення конституційного принципу розподілу влади, який заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим частиною третьою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України критеріям, не втручається у дискреційні повноваження (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади».
Крім того, Верховним Судом у постанові від 07.02.2020 у справі № 826/11086/18 встановлено, що «правових підстав для задоволення позовних вимог позивача до податкового органу про визнання протиправним та скасування рішення на скаргу немає, оскільки це рішення не є таким, що прийняте у зв`язку з реалізацією управлінських повноважень, а є актом вирішення спору в досудовому порядку, не створює юридичного наслідку для позивача, а визнання цього рішення протиправним та його скасування не призведе до відновлення порушеного права. Суд визнає, що запроваджені ПК України способи оскарження рішень податкових органів – адміністративний та судовий – повною мірою дають можливість платнику податків захистити порушене права, при цьому за механізмом їх реалізації вони не є тотожними, доводи позивача, викладені у скарзі оцінені судом під час розгляду справи, а не шляхом оцінки рішення прийнятого вищестоящими податковими органами за результатами адміністративного оскарження. Само по собі рішення, прийняте за результатами вирішення податкового спору у порядку досудового врегулювання, не створює, не змінює та не припиняє будь-яких прав та обов`язків».
Суд наголошує, що рішення за результатами розгляду скарги само по собі не створює нових правових наслідків чи порушень, оскільки лише підтверджує законність попереднього акта. Адміністративний позов має бути спрямований на скасування основного рішення (у цьому випадку податкового повідомлення-рішення форми «Ш» від 24.07.2024 № 0473560411), яке безпосередньо зачіпає права особи.
Враховуючи викладене, суд уважає, що у спірних правовідносинах відповідачем не порушено прав позивача, протилежного судовим розглядом не встановлено, а позивачем не доведено. 
Оскільки судом відмовлено в задоволенні основної вимоги про визнання протиправним і скасування рішення, то похідна вимога про зобов`язання відповідача прийняти нове рішення, враховуючи ті обставини, що КП «Жилсервіс» потерпає від арешту рахунків, що не дає можливості вчасно здійснити сплату узгоджених сум податкових зобов`язань з податку на додану вартість навіть при наявності коштів на рахунках і новим рішенням звільнити КП «Жилсервіс» від сплати штрафу, задоволенню не підлягає.
Відтак, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позову.
VII. Висновок суду
Згідно із частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).
Частинами першою та другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Системно проаналізувавши приписи законодавства України, що були чинними на момент виникнення спірних правовідносин між сторонами, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, про відсутність підстав для задоволення позову.
VIІI. Розподіл судових витрат
Оскільки у задоволенні позову відмовлено і відповідачем не надано доказів понесення судових витрат, пов`язаних із залученням свідків та проведенням експертиз, судові витрати присудженню не підлягають.
Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 139, 143, 159, 162, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
в и р і ш и в:
У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Леонтович А.М.