Справа № 496/8461/25
Провадження № 2/496/1037/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Шаньшиної М.В.,
при секретарі судового засідання Ткаченко В.М.,
представника позивача за зустрічним позовом – ОСОБА_1 ,
відповідача за зустрічним позовом – ОСОБА_2 
розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Біляївка цивільну справу за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:
Позивач за зустрічним позовом, звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив суд визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її батьком – ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . Свій позов позивач мотивував тим, що з 2014 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась дитина ОСОБА_4 , місце мешкання якої зареєстроване за адресою офіційної реєстрації матері ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ). За весь період спільних стосунків виключно ОСОБА_3 забезпечував їх спільні майнові та фінансові потреби, включаючи їх проживання в орендованому помешканні, а також особисті потреби ОСОБА_2 . Утримання та всі витрати по вихованню та розвитку дитини ( ОСОБА_4 ) забезпечувалися виключно за рахунок ОСОБА_3 .. Будь якого самостійного (власного) доходу ОСОБА_2 , не мала. На при кінці літа 2025 року ОСОБА_3 став звертати увагу на зміну у поведінці ОСОБА_2 , яка стала агресивною, дратливою, та неуважною у відношенні до доньки, при цьому дитина сама стала скаржитися йому на свою мати, розказувати, що та її б`є, штовхає, погрожує карами. В осені 2025 року ОСОБА_3 стало відомо, що ОСОБА_2 використовуючи військовий стан та спрощену процедуру для перетину кордону матері з дитиною, має намір виїхати з донькою на довготривалий термін до Швеції. Розмовляючи з донькою щодо поїздки з мамою до Швеції, дитина плакала та умовляла батька не відпускати її з мамою до Швеції, оскільки за її словами мати її буде постійно бити. Просила залишити її проживати разом з татом.
Намагаючись захистити свою дитину та усе з`ясувати, ОСОБА_3 . 16.12.2025 приїхав до ОСОБА_2 та повідомив, що дитина з нею за закордон, зокрема до Швеції їхати не бажає й просить його залишитися проживати разом з ним.
Вказане рішення доньки яке ОСОБА_3 було повністю підтримано, ОСОБА_2 було сприйнято дуже агресивно та емоціонально, яка одразу викликала поліцію. ОСОБА_3 спокійно чекав приїзду поліції для роз`яснення ситуації яка склалася. При цьому ОСОБА_2 почала себе вести істерично, дзвонила своїм батькам, виказувала образливі слова на адресу ОСОБА_3 , кидали в нього різні речі. На вказані витівки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 реагував спокійно, стримано, намагаючись заспокоїти ОСОБА_2 .
Очікуючи приїзду поліції ОСОБА_3 вийшов на подвір`я звідки через вікно кухні побачив як ОСОБА_2 схопила кухонний ніж та побігла до місця де перебував ОСОБА_3 викрикуючи погрози його вбити, намагаючись це реалізувати відповідними діями рук коли приблизилась впритул до нього.
На щастя ОСОБА_3 у цей момент під`їхала поліція, яка наказала ОСОБА_2 покласти ніж, з чим вимушена була погодитися остання. Після цього ОСОБА_3 пояснив працівникам поліції причини виникнення суперечки, зокрема не бажання дитини проживати разом з матір`ю та їхати до Швеції, на підтвердження чого за допомогою телефонного зв`язку ОСОБА_3 було зроблено з`єднання з дитиною, яка підтвердила своє не бажання подальшого спільного проживання з матір`ю та спільної поїздки до Швеції.
Після вказаних подій та з огляду на психічно не врівноважену поведінку ОСОБА_2 яка може створювати реальну загрозу життю та здоров`я дитини, малолітня ОСОБА_4 стала мешкати разом з батьком ОСОБА_3 ..
Для того щоб з`ясувати який вплив на психіку дитини має не врівноважена поведінка матері та чи дійсно заподіювалось у минулому з боку ОСОБА_2 фізичне чи психологічне насильство по відношенню до малолітньої ОСОБА_5 , батько дитини - ОСОБА_3 звернувся до ювенальної поліції з відповідною заявою. В подальшому ОСОБА_3 разом з дитиною було запрошено на опитування до психолога відділення центру захисту та соціально-психологічної підтримки у процесі слідства та правосуддя дітей, які постраждали або стали свідками насильства, модель «Барнахус», розташований за адресою: м. Одеса, вул. Люсдорфська дорога, 27.
07.01.2026 року прибувши у призначений для опитування час, ОСОБА_3 біля входу до психологічного центру, піддався разом з дитиною фізичному нападу з боку ОСОБА_6 , яка із застосуванням балончику з перцевим газом завдала шкоди здоров`ю ОСОБА_3 та їх дитині - ОСОБА_4 ..
Відповідно до висновку психолога від 23.01.2026 за результатами проведеного 09.01.2026 у період часу з 10:00 по 10:45 опитування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для з`ясування можливих фактів домашнього насильства по відношенню до неї з боку рідної матері, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , можна стверджувати, що з боку матері, ОСОБА_2 , до неї застосовуються дії психологічного та фізичного насильства та нанесенню дитини психологічної шкоди.
28.01.2026 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області в Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстровано кримінальне провадження № 12026164480000049 за ознаками ч. 1 ст. 125 КК України за фактом спричинення з боку ОСОБА_2 тілесних ушкоджень ОСОБА_3 та його донці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при обставинах подій які мали місце 07.01.2026 за адресою: АДРЕСА_3 .
23.03.2026 малолітню ОСОБА_4 залучено до вказаного кримінального провадження в якості потерпілої та допитано. Допитана в якості потерпілої ОСОБА_4 пояснила про обставини заподіяння їй разом з татом 07.01.2026 тілесних ушкоджень зокрема пошкодження очей сльозогінним газом, які були завдані з боку її матері, при яких потерпіла ( ОСОБА_4 ) дуже перелякалася та не бажала бути з матір`ю. Крім цього згідно протоколу допиту потерпілої ОСОБА_4 також вбачається, що її мати в минулому з різних причин неодноразово била, ображала потерпілу ОСОБА_3 , забороняла їй спілкуватися з татом, говорила, що вона хоче з нею уїхати до іншої держави. Зараз потерпіла ОСОБА_4 мешкає з батьком, з ним їй дуже спокійно, очі вже не болять оскільки батька їх вилікував. З матір`ю не спілкується оскільки її боїться.
02.04.2026 із застосуванням методики «зелена кімната» на базі ОНДІСЕ, за заявою батька ОСОБА_3 , психологом ОСОБА_7 проведено опитування малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до проведеного опитування, дитина ОСОБА_8 повідомила психологу про неодноразові факти застосування до неї з боку її матері фізичного насильства, у вигляді побиття, в тому числі й по обличчю (щікам), притискання до різних споруд, тощо, а також й психологічного насильства у вигляді постійних образ за будь які провинності, помилки на тренуваннях та й у випадках якщо дитина щось хотіла (зверталась) коли матір розмовляла по телефону, а також не надання їжі та пити дитині коли про це остання її просила та тривале закривання дитини одної в машині. Також ОСОБА_8 повідомила про обставини заподіяння їй та татові з боку її матері тілесних ушкоджень, зокрема опіків очей, що мало місце 07.01.2026 року, а також те, що вона дуже боїться своєї матері, не бажає з нею зустрічатися та спілкуватися. При цьому з татом їй дуже гарно, тато завжди з нею добре поводиться, з ним вона відчуває себе захищеною.
Таким чином, з огляду на існування більш гармонійних стосунків, сповнених любов`ю і взаєморозумінням які склалися у батька з дитиною та встановлені психологами факт систематичного застосування з боку матері дитини психологічного та фізичного насильсті відносно своєї дитини ОСОБА_4 , що призводить до спричинення психологічні шкоди дитини й створює негативний вплив на її нормальний розвиток, а відтак унеможливлі подальше проживання дитини з матір`ю ОСОБА_2 й визначає за можливе визначення міс проживання малолітньої дитини ( ОСОБА_4 ) разом з її батьком за місцем його мешкання.
В підготовчому судовому засіданні представник позивача (за зустріним позовом) позов підтримав та просив задовольнити.
Відповідач (за зустрічним позовом) в підготовчому судовому засіданні позов визнала, підтверджуючи, що на неї не було здійснено тиску, це її добровільна воля.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Представник третьої особи в підготовче судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про дату та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.
Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що сторони перебували у стосунках, у яких ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дитина ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 зареєстрованого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції а Одеській області, актовий запис №5167 від 02.11.2018 року.
Донька проживає разом з батьком, за адресою: АДРЕСА_1 , що не заперечується сторонами.
Як вбачається з висновку психолога за результатами опитування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 23.01.2026 року встановлено, що за результатами проведеного опитування ОСОБА_5 , може стверджувати, що з боку матері, ОСОБА_2 , до неї застосовуються дії психологічного та фізичного насильства та нанесенню дитині психологічної шкоди. 
Відповідно до висновку експерта №1689-34-26 ОНДІСЕ Міністерства юстиції України за результатами проведення судової психологічної експертизи від 24.04.2026 встановлено, що під час проведення опитування ОСОБА_4 від 02.06.2026 року відсутні ознаки здійснення на неї психологічного впливу з боку психолога, який брав участь у проведенні відповідної процедури. Комунікативна діяльність психолога характеризувалася нейтральністю, відсутністю підказок (як вербальних так і не вербальних)та інтонаційного навіювання. Запитання здебільшого мали відкритий характер і не містить в собі контекстну спрямування відповідей дитини. Водночас у окремих епізодах були наявні сугестивні питання з елементами «перевірки» або альтернативного припущення, які не призвели до зміни позиції дитини, ОСОБА_8 зберігала власну лінію розповіді, наполягала на своїй версії та надавала додаткові пояснення.
Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , звернулась 23.12.2025 року до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Орган опіки та піклування Приморського районної адміністрації Одеської міської ради, в якому просила суд визначити місце проживання дитини, відібрати малолітню дитину та стягнення аліментів.
Ухвалою суду від 04.06.2026 року було задоволено заяву ОСОБА_2 про відмову від позову та закриття провадження, а також були скасовані заходи забезпечення позову.
Відповідно до частин 2, 8, 9 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Згідно із ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України).
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч. 1, 2 ст. 155 СК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає алкогольними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам малолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.
При розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи, при цьому, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.
Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 передбачено, що під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом установлено, що між сторонами у справі загострились взаємовідносин, така ситуація в їх особистих стосунках не давала можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання дитини, що зумовило звернення позивача з даним позовом та вирішення цього питання в судовому порядку, в межах заявлених позовних вимог, оскільки саме такий спосіб захистити право на визначення місця проживання дитини передбачений сімейним законодавством України, не зважаючи на те, що відповідач після відкриття провадження у справі визнав позовні вимоги.
За встановлених судом обставин, після припинення між сторонами шлюбних відносин малолітня донька сторін проживала з матір`ю, а наразі проживає з батьком, який піклується про дитину.
При вирішенні даної справи, суд також виходить з того, що позивач офіційно працевлаштований, має стабільний дохід.
З огляду на викладене, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своєї дитини, враховуючи ставлення сторін до доньки, участь кожного з них у її вихованні, беручи до уваги вік дитини та стан її здоров`я, суд виходячи з якнайкращих інтересів дитини, приходить до висновку, що визначення місця проживання дитини сторін з батьком в ситуації, що склалась на час розгляду справи, відповідатиме якнайкращим інтересам дитини сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Відповідно до положень ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
З огляду на викладене вище, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи, що сторони мають рівні права щодо виховання та розвитку дитини, проте за ситуації, що фактично склалася, визначення місця проживання дитини з матір`ю відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю підлягають задоволенню, що відповідає найкращим інтересам дитини, вимогам закону та не є ефективним способом захисту.
За змістом ст. 209 ЦПК України завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.
На підставі викладеного та керуючись Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, статтями 7, 141, 150, 153, 155, 160, 161, 171 Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 10, 49, 76-83, 89, 141, 200, 206, 209, 210, 223, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:
Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Відділ забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання дитини – задовольнити.
Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її батьком – ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або в разі розгляду справи (вирішення справи) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду – якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Суддя М.В. Шаньшина