П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/41632/25	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Коваля М.П.,
суддів – Джабурія О.В.,
– Вербицької Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одеса апеляційну скаргу адвоката Єрємєєвої Катерини Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2026 року, прийняте у складі суду судді Скупінської О.В. в місті Одеса, по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Департаменту у справах ветеранів Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Департаменту у справах ветеранів Одеської міської ради, в якому позивач просив суд:
- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення в Пересипському районі в м. Одесі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо невидачі ОСОБА_1 дублікату Посвідчення серії НОМЕР_1 від 07.10.2009р. про інвалідність другої групи, отриману внаслідок війни (у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби), безстроково;
- зобов`язати Управління соціального захисту населення в Пересипському районі в м. Одесі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради видати ОСОБА_1 дублікат Посвідчення серії НОМЕР_1 від 07.10.2009 про інвалідність другої групи, отриману внаслідок війни (у зв`язку з виконанням обов`язків військової служби), безстроково;
- визнати протиправними дії Управління соціального захисту населення в Пересипському районі в м. Одесі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради щодо винесення рішення від 30.05.2025р. № 97/2025 про позбавлення ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни;
- скасувати рішення Управління соціального захисту населення в Пересипському районі в м. Одесі Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 30.05.2025р. № 97/2025 про позбавлення ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2026 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Департаменту у справах ветеранів Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвоката Єрємєєва Катерина Сергіївна звернулась до П`ятого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 , в якій посилається на те, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення порушено норми матеріального та процесуального права, тому просить скасувати оскаржуване рішення повністю та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що Управління соціального захисту населення в Пересипському районі своїми незаконними діями щодо невидачі позивачу дублікату Посвідчення про інвалідність другої групи, отриману внаслідок війни та прийняттям рішення про позбавлення його такого статусу призвело до порушення конституційних прав громадянина України, ветерана та інваліда війни на соціальний захист. Апелянт вказує, що травма, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби, що стала причиною інвалідності, отримана позивачем у 1995 році, тому норми діючого законодавства не можуть розповсюджуватись на спірні правовідносини, а законні підстави для позбавлення позивача статусу особи з інвалідністю внаслідок війни відсутні, тим більше через 19 років.
Відповідачами надано до апеляційного суду відзиви на апеляційну скаргу, у яких зазначено про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК серії 2-18 ОД №024362 від 28.09.2009 (а.с.18), ОСОБА_1 28.09.2009 пройшов повторний огляд та йому встановлена друга група інвалідності, безтерміново, з причин: «Травма, пов`язана з виконанням обов`язків військової служби». Підстава: акт №425.
Матеріали справи містять копію дублікату посвідчення серії НОМЕР_1 від 07.10.2009 (а.с.17), видане на ім`я ОСОБА_1 , видане Департаментом праці та соціальної політики Одеської міської ради Управління соціального захисту населення у Київському районі м. Одеси, відповідно до якого пред`явник цього посвідчення є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – інвалідів війни. Посвідчення безтермінове і дійсне на всій території України.
На адвокатський запит представника позивача Обласна медико-соціальна експертна комісія №2 Деператаменту охорони здоров`я Одеської міської ради скерувала лист від 13.11.2024 №132 (а.с.23), у якому зазначила, що 28.09.2009 ОСОБА_1 був повторно оглянутий Обласною МСЕК №2 та визнаний особою з інвалідністю другої групи, причина інвалідності – травма, так, пов`язана з виконанням обов`язків військовї служби, термін – безстроково.
До листа від 13.11.2024 №132 було додані документи: 
-довідка №1148 від 16.10.1997 про отримане захворювання, пов`язане з проходженням військової служби (а.с.24);
-постанова від 02.02.2006 (а.с.25) за протоколом №64 від 02.02.2006, відповідно до якої травма пов`язана з виконанням обов`язків військової служби.
На звернення позивача від 03.06.2024 з питання отримання адміністративної послуги «Видача нового посвідчення особі з інвалідністю внаслідок війни, замість втраченого», Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради скерувало лист від 24.06.2024 №04-9-9483/1-0 (а.с.19-20), у якому зазначило, що згідно з довідкою до акту огляду МСЕК серії 2-18 ОД №024362 від 28.09.2009 заявника визнано особою з інвалідністю, травма якої пов`язана з виконанням військової служби, що підпадає під дію Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а відтак надані документи не відповідають вимогам пункту 1 статті 7 Закону та не можуть бути підставою для видачі посвідчення «Особа з інвалідністю внаслідок війни». 
Представник позивача 16.05.2025 звернувся до Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради із заявою (а.с.27-29), у якій просив видати ОСОБА_1 дублікат посвідчення серії НОМЕР_1 від 07.10.2009.
До заяви від 16.05.2025 адресант додав: копію паспорту та ІПН, довідки про реєстрацію місця проживання; копію посвідчення серії НОМЕР_1 від 07.10.2009; копію довідки до акту огляду МСЕК серії 2-18 ОД №024362 від 28.09.2009; копію листа ІНФОРМАЦІЯ_1 від 13.11.2024 №132; копію довідки №1148 від 16.10.1997; копію постанови від 02.02.2006 за протоколом №84; докази на підтвердження повноважень підписанта заяви.
На заяву від 16.05.2025 Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради скерувало лист від 21.05.2025 №20.01-08/728 (а.с.30), у якому зазначило, що для з`ясування обставин отримання ОСОБА_1 травми, управлінням надіслано запит до Військово-медичного клінічного центру Південного регіону, а після отримання відповіді буде прийнято рішення стосовно видачі посвідчення.
Матеріали справи містять лист Військово-медичного клінічного центру Південного регіону на адресу Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 23.05.2025 №548/7817 (а.с.37) у якому повідомляється, що згідно обліково-медичною документацією та архівних даних ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у клініці з 21.08.2006 по 28.08.2006. Історія хвороби не містить інформацію про обставини травми, яку він отримав у 1995 році. Повідомлено, що ВМКЦ Південного регіону не видавав ОСОБА_1 рішення ВЛК від 03.02.2006 №84 про отримання травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби.
У подальшому, Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради скерувало на адресу представника ОСОБА_1 лист від 30.05.2025 №20.01-08/728 (а.с.31-32), у якому, із посиланням на приписи Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», повідомило, що Військово-медичним клінічним центром Південного регіону не підтверджено факт видачі ОСОБА_1 рішення ВЛК від 03.02.2006 №84, управлінням переглянуто правомірність встановленого статусу особи з інвалідністю внаслідок війни та прийнято рішення про його скасування.
Матеріали справи містять рішення Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради від 30.05.2025 №97/2025 про позбавлення статусу особи з інвалідністю внаслідок війни гр. ОСОБА_1 (а.с.33).
У рішенні зазначено, що на підставі листа Військово-медичного клінічного центру Південного регіону від 23.05.2025 №548/7817, вимог статей 4, 7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту» та керуючись пунктом 21 Порядку видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.1994 №302, Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради вирішило:
1.Постанову 15 Військово-лікарської комісії Департаменту охорони здоров`я Міністерства оборони України від 03.02.2006 №84 вважати недійсною.
2.Позбавити гр. ОСОБА_1 статусу особи з інвалідністю внаслідок війни.
3.Повернути до управління посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни від 07.10.2009 серія НОМЕР_1 . У разі втрати, подати опубліковане в пресі повідомлення.
4.Про прийняте рішення повідомити Міністерство у справах ветеранів війни України у одноденний строк.
Вважаючи спірні дії та рішення протиправними, а свої права порушеними, позивач звернувся до суду.
Вирішуючи спірне питання, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивачем не доведено, а судом не встановлено, що травма, яку отримав позивач та внаслідок якої встановлено інвалідність, пов`язана із участю позивача у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, суд не вбачає наявність правових підстав для задоволення позову.
Вирішуючи дану справу в апеляційній інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини з приводу соціального захисту ветеранів війни, учасників бойових дій як особливої окремої категорії громадян врегульовані, насамперед, приписами Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» від 22.10.1993р. №3551-XII (далі – Закон України № 3551-XII).
Згідно із ст.4 Закону України №3551-XII, ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.
Статтею 7 Закону України №3551-XII визначено осіб, які належать до осіб з інвалідністю внаслідок війни.
Так, згідно із ч.1 ст.7 Закону України №3551-XII, до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать особи з числа військовослужбовців діючої армії та флоту, партизанів, підпільників, працівників, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання обов`язків військової служби (службових обов`язків) чи пов`язаних з перебуванням на фронті, у партизанських загонах і з`єднаннях, підпільних організаціях і групах та інших формуваннях, визнаних такими законодавством України, в районі воєнних дій, на прифронтових дільницях залізниць, на спорудженні оборонних рубежів, військово-морських баз та аеродромів у період громадянської та Другої світової воєн або з участю в бойових діях у мирний час.
Частиною 2 ст.7 Закону України №3551-XIІ передбачено, що до осіб з інвалідністю внаслідок війни належать також особи з інвалідністю з числа:
1) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час захисту Батьківщини, виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті в інші періоди, з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами;
2) осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами;
4) осіб, які стали інвалідами внаслідок поранень чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних: у районах бойових дій у період Другої світової війни та від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння у повоєнний період; від вибухових речовин, боєприпасів і військового озброєння на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях до 1 грудня 2014 року, а з 1 грудня 2014 року - на території проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, де органи державної влади здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, розташованих на лінії зіткнення, під час проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях;
5) осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок воєнних дій громадянської та Другої світової воєн або стали особами з інвалідністю від зазначених причин у неповнолітньому віці у воєнні та повоєнні роки;
6) військовослужбовців, осіб вільнонайманого складу, а також колишніх бійців винищувальних батальйонів, взводів і загонів захисту народу та інших осіб, які брали безпосередню участь у бойових операціях по ліквідації диверсійно-терористичних груп та інших незаконних формувань на території колишнього Союзу РСР і стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час виконання службових обов`язків у цих батальйонах, взводах і загонах у період з 22 червня 1941 року по 31 грудня 1954 року;
7) учасників бойових дій на території інших держав, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, пов`язаних з перебуванням у цих державах;
8) осіб, які брали безпосередню участь у бойових діях під час Другої світової війни, та осіб, які у неповнолітньому віці були призвані чи добровільно вступили до лав Радянської Армії і Військово-Морського Флоту під час військових призовів 1941 - 1945 років і стали особами з інвалідністю внаслідок загального захворювання або захворювання, отриманого під час проходження військової служби чи служби в органах внутрішніх справ, державної безпеки, інших військових формуваннях;
9) осіб, залучених до складу формувань Цивільної оборони, які стали особами з інвалідністю внаслідок захворювань, пов`язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи;
10) осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранень, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21.11.2013р. по 21.02.2014р. за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (далі - Революція Гідності), та які звернулися за медичною допомогою у період з 21.11.2013р. по 30.04.2014р.;
11) військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, а також працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції, до забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях і стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення, під час забезпечення здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів;
12) осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів;
13) осіб, які стали особами з інвалідністю внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувалися для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, але в подальшому такі добровольчі формування не були включені до складу Збройних Сил України, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Національної гвардії України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів, і виконували завдання антитерористичної операції у взаємодії із Збройними Силами України, Міністерством внутрішніх справ України, Національною поліцією, Національною гвардією України та іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами.
Порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранам війни визначається нормами Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 1994 року №302 у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі – Положення № 302).
Відповідно до пункту 2 зазначеного Положення посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників чи Захисниць України, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.
Згідно пункту 3 Положення №302 особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» та нагрудний знак «Ветеран війни особа з інвалідністю внаслідок війни».
Згідно пункту 7 Положення №302 «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни», «Посвідчення учасника війни» і відповідні нагрудні знаки, «Посвідчення члена сім`ї загиблого», «Посвідчення члена сім`ї загиблого Захисника чи Захисниці України» видаються структурними підрозділами районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчими органами міських, районних у місті (у разі їх утворення) рад, на які покладено функції з питань ветеранської політики (далі місцеві структурні підрозділи з питань ветеранської політики), за задекларованим/зареєстрованим місцем проживання (перебування) або адресою фактичного місця проживання (для внутрішньо переміщених осіб) особи.
Відповідно до пункту 10 Положення №302 «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» видається на підставі довідки медико-соціальної експертної комісії про групу та причину інвалідності.
З аналізу наведених норм слідує, що віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до статті 7 Закону України №3551-ХІІ безпосередньо пов`язане з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у статті 4 цього Закону, згідно з частиною 1 якої ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Отже, визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни», є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 встановлена ІІ група інвалідності, пов`язана з виконанням службових обов`язків.
Разом з цим, позивачем інвалідність набута в мирний час, а не під час бойових дій.
Доводи позивача про те, що відповідно до Закону України 3551-XII, факт отримання особою інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків є підставою для надання їй статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, суд апеляційної інстанції вважає помилковими з наступних підстав.
Для надання особі статусу інваліда війни відповідно до вимог вищенаведених норм необхідним є існування наступних умов - отримання військовослужбовцем інвалідності внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, що були одержані під час захисту Батьківщини та/або виконання інших обов`язків військової служби, пов`язаних з перебуванням на фронті, а також з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, з участю у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, іншим ураженням ядерними матеріалами. При цьому, вказані норми чинного законодавства були чинними і під час набуття позивачем статусу особи з інвалідністю у 2009 році.
Матеріали справи свідчать, що інвалідність позивача настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків у мирний час, що виключає можливість надання йому статусу саме інваліда війни.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції зазначає, що віднесення особи до особи з інвалідністю внаслідок війни, відповідно до ст.7 Закону України №3551-XII, безпосередньо пов`язано з визначенням самого поняття «ветеран війни», яке міститься у ст.4 цього Закону, згідно із частиною першою якої, ветеранами війни є - особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Зважаючи на викладене, визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до «осіб з інвалідністю внаслідок війни», є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність правових підстав для наявності у позивача статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, оскільки захворювання та черепно-мозкова травма, які отримав позивач під час проходження військової служби та внаслідок яких останньому встановлено інвалідність, не пов`язано з його участю у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.09.2019р. у справі №824/32/19-а, від 18.11.2020р. у справі №1140/2362/18 та від 02.04.2021р. у справі №0540/9350/18-а.
Так, Верховний Суд у постанові від 18.11.2020 у справі № 1140/2362/18 зазначив, що визначення права на встановлення статусу "інвалід війни" підлягає встановленню те, що по-перше: особа, яка претендує на встановлення такого статусу, є особою з числа осіб начальницького і рядового складу органів Міністерства внутрішніх справ і органів Комітету державної безпеки колишнього Союзу РСР, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України та інших військових формувань. По-друге, те що такій особі встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час виконання службових обов`язків, ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, ядерних аварій, ядерних випробувань, участі у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї, інших уражень ядерними матеріалами.
В свою чергу, Верховний Суд у постанові від 02.04.2021 у справі № 0540/9350/18 дійшов висновку, що визначальною ознакою категорії осіб, які відносяться до "осіб з інвалідністю внаслідок війни", є те, що такі особи безпосередньо брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав.
Правовими положеннями ч.5 ст. 242 КАС України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що оскільки отримана позивачем травма, внаслідок якої йому встановлено інвалідність, не пов`язана із участю у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав, а одержана внаслідок виконання службових обов`язків, інвалідність позивача не дає йому права на статус особи з інвалідністю внаслідок війни відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 7 Закону №3551-XII.
При цьому колегія суддів зауважує, що Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 року у справі №824/32/19-а, зважаючи на помилкове присвоєння особі статусу, який не міг бути наданий йому в силу вимог норм Закону України Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту, дійшов висновку, що неможливо стверджувати, що позбавлення цього права свідчить про втручання у права позивача на певні соціальні гарантії, адже на надання такого права позивач не міг та не повинен був розраховувати.
Більш того, апеляційний суд вважає, що в умовах повномасштабної війни, в якій перебуває наша держава, збереження за відповідачем статусу особи з інвалідністю внаслідок війни, за відсутності доказів участі позивача у бойових діях, суперечить як принципу верховенства права, так і принципу соціальної справедливості.
Враховуючи викладене, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, яким повно та правильно встановлено обставини справи і ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до положень статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Єрємєєвої Катерини Сергіївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2026 року – залишити без задоволення. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23 березня 2026 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення в Пересипському районі м. Одеси Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради, Департаменту у справах ветеранів Одеської міської ради про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий суддя: М. П. Коваль

Суддя: О.В. Джабурія

Суддя: Н.В. Вербицька