КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 761/8568/26 Головуючий у суді І інстанції Мєлєшак О.В.
Провадження № 33/824/2821/2026 Головуючий у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року Київський апеляційний суд у складі судді Голуб С.А., за участю прокурора Київської обласної прокуратури Сироватки Володимира Володимировича та особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою прокурора Київської обласної прокуратури Сироватки Володимира Володимировича на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 09 квітня 2026 року про закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, працюючого на посаді помічника чергового відділення поліції № 3 Фастівського районного управління Головного управління Національної поліції в Київській області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 1726Кодексу України про адміністративні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 09 квітня 2026 року провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 1726 КУпАП закрито на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП за закінченням на момент розгляду справи строків накладення адміністративного стягнення.
Не погодившись з вказаною постановою, 17 квітня 2026 року прокурор Київської обласної прокуратури Сироватка В.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить постанову суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 1726 КУпАП та накласти на нього стягнення у межах санкції вказаної статті.
У судовому засіданні ОСОБА_1 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив її повернути прокурору, так як останній не має процесуального права на звернення з апеляційною скаргою на постанову суду першої інстанції.
Прокурор Сироватка В.В. просив здійснювати розгляд поданої апеляційної скарги по суті, посилаючись на положення ч. 2 ст. 250 КУпАП, згідно якої при провадженні у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4 -172-9 цього Кодексу, участь прокурора у розгляді справи судом є обов`язковою.
Дослідивши матеріали провадження та вимоги апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає поверненню скаржнику разом з доданими до неї матеріалами з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником та в окремих випадках прокурором.
Частиною 1 статті 287 КУпАП передбачено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 цього Кодексу, особою, щодо якої її винесено, а також потерпілим.
При цьому, перелік осіб, яким надано право на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, а частиною 5 статті 7 КУпАП регламентовано, що прокурор здійснює нагляд за додержанням законів при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення шляхом реалізації повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.
Проте, оскаржуючи до апеляційної інстанції постанову судді, прокурор не вказав і не обґрунтував обставини, які б давали підстави вважати, що прокурором реалізуються повноваження щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян.
Обґрунтовуючи право на оскарження судового рішення, прокурор, наголошуючи на положенні частини 8 статті 294 КУпАП, вказує про те, що суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги не має повноважень на повернення апеляційної скарги особі, яка її подала. Окремо прокурор зазначає, що нормами ч. 2 ст. 250 КУпАП передбачена обов`язкова участь прокурора у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 172-4 - 172-9 цього Кодексу, а також відсутність обмежень на оскарження постанови судді прокурором у таких справах.
Однак такі твердження прокурора не можуть бути прийняті до уваги, оскільки статтею 250 КУпАП не передбачено право на оскарження таких постанов, а частиною 2 статті 294 цього Кодексу встановлено обмеження на оскарження прокурором постанов у справах про адміністративні правопорушення з посиланням на частину 5 статті 7 та частину 1 статті 287 КУпАП.
Що стосується доводів прокурора, з посиланням в апеляційній скарзі на положення статей Конституції України, на наявність у нього права на апеляційне оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення, слід враховувати таке.
Дійсно, пунктом 8 статті 129 Конституції України передбачено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, але не встановлює коло осіб, які мають право на апеляційне оскарження у справах про адміністративне правопорушення, порядок і строк такого оскарження. Як зазначено вище, суб`єкти, порядок та строки апеляційного оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення передбачені саме частиною 2 статті 294 КУпАП.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з постановою Верховного Суду України від 03 березня 2016 року поняття «забезпечення права» за своїм змістом є більш широким поняттям, ніж поняття «право», яке використовується у главі 31 КПК, бо воно передбачає, крім самого «права», ще й гарантований державою механізм його реалізації. Забезпечення права на апеляційне і касаційне оскарження включає як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду прийняти та розглянути подану апеляцію чи касацію.
Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом (пункт 8 частини третьої статті 129) (пункт 3.2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11 - рп/2012).
Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007).
Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.
Окрім того, частиною 8 статті 294 КУпАП дійсно передбачені повноваження суду апеляційної інстанції саме за результатами розгляду апеляційної скарги. Разом з тим, на стадії перевірки дотримання скаржником вимог частини 2 статті 294 КУпАП суд апеляційної інстанції перевіряє, чи належною особою подана апеляційна скарга, чи підписана скарга, чи подана апеляційна скарга у передбачений законом строк, чи наявне, у разі пропуску строку на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції, клопотання про поновлення строку, тощо.
У разі не дотримання особою, яка подала апеляційну скаргу, наведених вище вимог, апеляційна скарга повертається такій особі.
Зважаючи на те, що у даній справі провадження відносно ОСОБА_1 закрито на підставі пункту 7 частини 1 статті 247 КУпАП, тобто застосування заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, не відбулось, чинним на даний час законодавством прокурор не наділений правом на апеляційне оскарження постанови суду першої інстанції.
Таким чином, оскільки подана апеляційна скарга не містить обґрунтування про реалізацію прокурором своїх повноважень щодо нагляду за додержанням законів при застосуванні заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян, а також, з огляду на те, що прокурор за чинним на даний час законодавством не вправі оскаржувати рішення судді у справі про адміністративне правопорушення без додержання вимог частини 5 статті 7 КУпАП, слід дійти висновку про відмову у прийнятті апеляційної скарги до розгляду з поверненням її особі, яка її подала.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Київської обласної прокуратури Сироватки Володимира Володимировича на постанову Шевченківського районного суду міста Києва від 09 квітня 2026 року про закриття провадження у справі притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 1726 Кодексу України про адміністративні правопорушення, з доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя С.А. Голуб