Справа № 545/378/26 
Номер провадження 2/948/311/26 
27.05.2026 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ 

27.05.2026 с-ще Машівка

Машівський районний суд Полтавської області в складі: 
головуючого - судді     Тимофєєвої Г.Л, 
за участю секретаря     Порохні І.І.,
представника відповідача     Тальчук П.І. (в режимі ВКЗ),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Машівка цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
У С Т А Н О В И В :
В січні 2026 року до Полтавського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 102454290 від 16.10.2023 в розмірі 42992,6 грн, суми сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн та 8000,00 грн витрат на правничу допомогу.
13.03.2026 справа надійшла за підсудністю до Машівського районного суду Полтавської області.
13.03.2026 ухвалою Машівського районного суду Полтавської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за цим позовом за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с. 55).
Свої позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що 16.10.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» (первісний кредитор) був укладений Договір про споживчий кредит № 102454290, згідно з умовами якого відповідач отримала 12000 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені Кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (додаток №1 до кредитного договору № 102454290 від 16.10.2023) відповідачем не було сплачено кредитні кошти, комісії і проценти за користування кредитом у строк встановлений кредитним договором. Кредитодавець на виконання умов кредитного договору, виконав свої зобов`язання, передав відповідачу грошові кошти в розмірі 12000,00 грн шляхом їх перерахування на картку відповідача.
28.02.2024 ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали Договір відступлення прав вимоги 105-МЛ/Т, відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги по відношенню до осіб визначених в реєстрі боржників включно з правом вимоги і за Кредитним договором № 102454290 від 16.10.2023, заборгованість ОСОБА_1 згідно виписки складає 42992,60 грн, з яких: 11520 грн - простроченої заборгованості за сумою кредиту, 30632,6 грн - простроченої заборгованості за сумою відсотків, 840 грн - простроченої заборгованості за комісію за видачу кредиту.
У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 102454290 від 16.10.2023 в розмірі 42992,60 грн, суми сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн та 8000,00 грн витрат на правничу допомогу (а.с.1-5).
16.04.2026 на адресу суду від представника відповідача, адвоката Шелудько О.О., надійшов відзив на позовну заяву, в якій вона просила суд задовольнити позов частково, у частині стягнення заборгованості у розмірі 13 248 грн 00 коп, з яких - 11 520,00 грн 00 коп - тіло кредиту, 1728 грн 00 коп - проценти за користування кредитом, навівши свій контррозрахунок, виходячи зі строку кредитування в 15 днів: 12 000,00 грн. (тіло кредиту) * 15 днів (строк кредитування) х 1,16 % (процентна ставка) / 100 = 2088 грн (що узгоджується з п. 1.5.2. Договору). 
В обґрунтування заперечень також зазначила, що матеріали справи не містять будь-яких доказів, які прямо чи опосередковано свідчать, що відповідач до підписання договору проходив верифікацію та те, що електронний підпис на договорі належить саме відповідачу. До матеріалів справи не долучені Правила надання коштів у позику, що унеможливлює встановити факт підписання, ознайомлення та погодження відповідача з ними, відтак є недоведеним, що сторони договору обумовили сплату відсотків за понадстрокове користування отриманими у позику коштами, а також відсутні докази, що сторони договору обумовили пролонгацію кредитного договору. Із наданих Позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що крім заборгованості за основою сумою боргу, відповідачу була нарахована заборгованість по відсоткам за кредитним договором № 102454290 від 16.10.2023 після визначеного 15-денного строку кредитування. Однак, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт пролонгації пільгового періоду користування кредитом. Сам по собі факт наявності у кредитному договорі положень про можливість пролонгації не свідчить про її автоматичне настання. Оскільки відповідач не здійснював дій, спрямованих на продовження пільгового періоду, а докази такого продовження в матеріалах справи відсутні, то і відсутні правові підстави вважати, що сторони погодили пролонгацію кредитного зобов`язання.
В обґрунтування своїх заперечень посилалася на те, що позивачем не долучено жодних первинних бухгалтерських документів на підтвердження здійснення нарахувань по кредитному договору, тому вважає, що відсутня можливість перевірити як факт наявності заборгованості у відповідача, так і встановити її розмір.
Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Крім того, позивач не довів, що він має право пред`являти вимогу щодо стягнення заборгованості договором кредиту, оскільки не надав належних доказів на підтвердження відступлення права вимоги за договором відступлення прав вимоги №105-МЛ/Т від 28.02.2024.
Щодо стягнення комісії зазначила, що умови договору № 102454290 від 16.10.2023, якими передбачено сплату комісійної винагороди за видачу кредиту є нікчемними, а вимоги щодо стягнення заборгованості за комісією, задоволенню не підлягають, з огляду на те, що комісія з надання кредиту - не є послугою у визначенні Закону України «Про захист прав споживачів».
07.05.2026 представник позивача надав суду відповідь на відзив, в якому сторона позивача не погоджується з доводами відповідача, викладеними у відзиві, та вважає їх такими, що не відповідають дійсності та вимогам чинного законодавства (а.с.125-136).
В обґрунтування представник позивача зазначив, що при укладенні договору позичальник підтвердив, що інформація щодо порядку видачі, суми кредиту, комісії, річної процентної ставки, строку кредиту, правила надання фінансових послуг йому надані з дотриманням вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Відповідач та ТОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». На адресу відповідача при укладанні договору був направлений одноразовий персональний ідентифікатор 525121 16.10.2023 о 8:42:06 на номер мобільного телефону вказаний ним в заявці на отримання грошових коштів. Відповідач підписав Кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Представник зазначив, що доводи Відповідача щодо нібито неукладення кредитного договору є безпідставними та суперечать наявним доказам у матеріалах справи. Відповідач здійснював оплату у рахунок тіла кредиту, у рахунок прострочених відсотків та - у рахунок комісії за пролонгацію 31.10.2023 року, тобто його дії свідчать про фактичне визнання ним укладеного кредитного договору та виконання умов, визначених його положеннями, в тому числі і пролонгацію кредитного договору. 
Крім того, представник відповідача навів свій розрахунок заборгованості по процентам з урахуванням строку пролонгації кредитного договору за період з 17.10.2023 по 06.01.2024 (а.с.125-135)
У судові засідання 20.04.2026, 25.05.2026 позивач, представник позивача не з`явилися про час, дату та місце розгляду повідомлені належним чином шляхом направлення тексту судової повістки до електронного кабінету. У позовній заяві та заяві від 14.01.2026 представник позивача просив проводити розгляд справи у його відсутність, а також просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення (а.с. 72).
Відповідач у судове засідання 20.04.2026, 25.05.2026 не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, судові повістки отримала особисто 09.01.2026, 03.02.2026 тобто завчасно, про що свідчить поштове повідомлення про вручення їй судових повісток (а.с. 67,76). 
Представник відповідача, адвокат Тальчук П.І. в судовому засіданні 25.05.2026 підтримала правову позицію, викладену у відзиві на позов, просила відмовити у задоволенні позову.
Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Ухвалою від 25.05.2026 суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення до 27.05.2026 о 15.00 год.
Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно оцінивши надані докази та надавши їм належну оцінку, судом установлено наступне.
16.10.2023 ТОВ «Мілоан» (Кредитодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) уклали Договір про споживчий кредит № 102454290, відповідно до якого: Кредитодавець зобов`язався надати Позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній договором, а Позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки, що визначені договором (п.1.1); сума кредиту становить 12000,00 грн. (п.1.2 договору); кредит надається загальним строком на 105 днів з 16.10.2023 і складається з пільгового та поточного періодів (п.1.3) де пільговий період складає 15 днів, що настає з дня видачі кредиту та завершується 31.10.2023 (п.1.3.1), поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду та закінчується 29.01.2024 (п.1.3.2); комісія за надання кредиту 840,00 грн. яка нараховується за ставкою 7,00 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (п.1.5.1); проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду 2088,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,16% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду (п.1.5.2) проценти за користування кредитом протягом поточного періоду 37800,00 грн, які нараховуються за ставкою 3,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом поточного періоду (п.1.5.3) (а.с.21-22).
За п.1.4 договору, рекомендована дата повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 31.10.2023, але не пізніше 29.01.2024.
Відповідно до пункту 1.6 тип процентної ставки за цим договором: фіксована.
За умовами п.2.1 Договору кредитні кошти надаються Позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_2 (а.с.22).
У пункті 2.2.2 договору зазначено, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 договору.
Порядок нарахування процентів за користування кредитом визначений в пункті 2.2.3 договору, відповідно до якого проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.5.3 цього договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, та з інших причин визначена в п.1.5.2 процентна ставка запропоновано позичальнику протягом пільгового періоду зі знижкою і є меншою за стандартну ставку встановлену п. 1.5.3 договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної ставки, то після завершення пільгового періоду, з урахуванням пролонгацій, проценти протягом поточного періоду продовжують нараховуватися за стандартною ставкою згідно п. 1.5.3 договору. Стандартна процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань позичальника зі сплати процентів протягом пільгового періоду, з урахуванням пролонгацій, є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк поточного періоду, це означає, що протягом пільгового періоду позичальнику була надана знижка / пільга, що дорівнює різниці між стандартною ставкою встановленою п. 1.5.3 та процентною ставкою визначеною п. 1.5.2 договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється.
У пункті 2.4.1. зазначено, що позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення, згідно п. 1.4 договору.
У п.3.3.2 встановлений обов`язок Позичальника повернути кредит та сплатити проценти за користуванням кредитом, а також інші платежі у порядку, строки та терміни передбачені Договором (а.с.24).
Згідно до п.6.1 Цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті позичальника та доступний через сайт Товариства або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. (а.с.23)
За умовами п.6.2, розміщені в Особистому кабінеті Позичальника проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицією про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладення Кредитного договору надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який генерується та надсилається Товариством електронним повідомленням (смс) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор для підписання цього Кредитного договору (а.с.23).
Відповідач підписав кредитний договір, а також паспорт споживчого кредиту до договору погодив графік платежів за договором споживчого кредиту за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 525121, що підтверджується довідкою виданою ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» від 10.09.2025 (а.с.30). 

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 628, 629 ЦК України).
Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, якими є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
Частиною першою статті 627 ЦК України, визначено, що у відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі (абз. 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України).
Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Таким чином, судом установлено, що між первісним кредитором та відповідачем було укладено кредитний договір у якому сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Також установлено, що кредитний договір між сторонами був укладений в електронній формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Частиною 12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» установлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (абзац 3 ч.1).
Довідкою ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» від 10.09.2025 підтверджено, що Договір про споживчий кредит № 102454290 від 16.10.2023 підписаний ОСОБА_1 із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором 525121 16.10.2023 о 08:42:06, номер телефону НОМЕР_1 (а.с.30).
Крім цього, при заповненні Анкети-заяви на кредит № 102454290 від 16.10.2023 ОСОБА_1 була обізнана з умовами кредитування, надала свої персональні дані, а також виявила своє бажання у отриманні кредиту на суму 12000,00. У Анкеті-заяві також відображено процес оформлення та розгляду заяви та відображено канал залучення ІР адресу, з якого подано заяву (а.с.30 на зв).
Вказане свідчить, що ОСОБА_1 кредитний договір підписано електронним підписом, що підтверджує прийняття нею умов Кредитного договору щодо розміру, строку кредитування, процентної ставки, розміру комісії та взяття на себе зобов`язання, передбачені умовами договору.
Таким чином, суд вважає, що вказаний договір укладено саме з ОСОБА_1 , оскільки без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету, укладання договору між сторонами є технічно неможливим. 
Належних і допустимих доказів на спростування факту укладення договору та спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано.
Згідно платіжного доручення 74571843 від 16.10.2023 ТОВ «Мілоан» було перераховано кошти згідно договору 102454290 в сумі 12000,00 грн ОСОБА_1 на кредит рахунок № НОМЕР_2 (а.с.31 на зв.).
За повідомленням АТ КБ «Приватбанк» від 03.04.2026 № 20.1.0.0.0/7-260325/64196-БТ, на банківську картку НОМЕР_2 , власником якої зазначена ОСОБА_1 було зараховано кошти в сумі 12000,00 грн (а.с 75).
Отже, ТОВ «Мілоан» виконало свої зобов`язання за Кредитним договором (п.2.1) та надало позичальнику грошові кошти шляхом їх перерахування на картку № НОМЕР_3 .
Суд зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного у договорі, а тому є всі підстави стверджувати, що ОСОБА_1 отримала від ТОВ «Мілоан» 16.10.2023 кредитні кошти в сумі 12000,00 грн. та скористалась ними на власний розсуд. 
Доказів на спростування вказаного відповідач не надала, а також відповідачем не надано доказів повернення тіла кредиту в повному обсязі. 
Твердження позивачки щодо невизнання позову з підстав зазначених у відзиві на позов спростовуються дослідженими у судовому засіданні матеріалами справи, зокрема інформацією наданої АТ КБ "Приватбанк", відповідно до якої саме на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ "Приватбанк" емітовано карту № НОМЕР_3 . На вказаний картковий рахунок 16.10.2023 року було зараховано грошові кошти в розмірі 12000,00 грн. Номер телефону на який відправлялася інформація про підтвердження операцій за платіжною картою № НОМЕР_2 16.10.2023 є НОМЕР_1 , який знаходиться в анкетних даних ОСОБА_1 . Тобто матеріали справи містять докази волевиявлення відповідача на укладення спірного кредитного договору.
Таким чином, розмір невиконання зобов`язань за тілом кредиту за вказаним кредитним договором, з урахуванням частково сплачених сум, становить 11520,00 грн. 
Слід також зазначити, що представником відповідача у відзиві на позовну заяву від відповідачкою не заперечується сам факт отримання нею кредитних коштів (а.с.89-104).
28.02.2024 між ТОВ «Мілоан» (Кредитор) та ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (Новий кредитор) було укладено договір відступлення права вимоги № 105-МЛ/Т, відповідно до якого Кредитор передає (відступає) Новому Кредитору, а Новий Кредитор приймає належні Кредиторові права грошової вимоги до Боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі Боржників (п.1.1). Права вимоги переходить до Нового Кредитора у день здійсненні фінансування (оплати) на користь Кредитора у повному обсязі, в сумі, тобто 2240601,68 грн. (п.6.2.3, 7.1), Відступлення права вимоги здійснюється без згоди Боржників (п.6.2.4) (а.с.33зв).
З платіжної інструкції №75540 від 28.02.2024 вбачається, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на користь ТОВ «Мілоан» здійснено плату в сумі 2240601,68 грн за відступлення права вимоги згідно Договору відступлення права вимоги № 105-МЛ/Т від 28.02.2024 (а.с.43).
На підтвердження права вимоги позивача до ОСОБА_1 надано витяг з Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 105-МЛ/Т від 28.02.2024, з якого вбачається, що загальна сума заборгованості складає 42992,60 грн, з яких: 11520,00 грн - залишок по тілу кредиту, 30632,60 грн - залишок по відсотках, 840,00 грн - залишок по комісії. (а.с.43зв).
Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема п. 1 ч. 1 цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 ст. 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. 
Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України).
Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
За змістом ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі №905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.
Позивачем надано договір відступлення права вимоги, який оформлений та підписаний належним чином, витяг з реєстру боржників, платіжну інструкцію про перерахування узгодженої суми за договором про відступлення права вимоги.
Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У постанові Верховного Суду від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 Як зазначено, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. ... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.
Таким чином у суду відсутні підстави ставити під сумнів укладений договір відступлення права вимоги та реєстр боржників, у зв`язку з чим суд вважає, що ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»» має право вимоги від боржника ОСОБА_1 заборгованості, що утворилася на підставі кредитного договору №102454290 від 16.10.2023.
Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами, суд зазначає наступне.
За вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором.
Як визначено в ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Частиною 1 ст. 514 Цивільного кодексу України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом установлено, що за договором №102454290 від 16.10.2023 відповідач отримав кредит в розмірі 12000,00 грн., зобов`язання за кредитним договором щодо повернення заборгованості та сплаті відсотків і комісії відповідач не виконав в повному обсязі.
З урахуванням вищенаведеного, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 11520,00 грн, з урахуванням часткового погашення боргу 31.10.2023 на суму 480,00 грн, законні та підлягають задоволенню.
За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Отже, за приписом зазначеної статті нарахування процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку користування кредитом.
Тобто, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється виключно в межах строку кредиту, що передбачено, крім ст. 1048 ЦК України, і самим Договором.
Аналіз викладених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.
Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (позиція Великої Палати Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018року у справі № 202/4494/16-ц).
Проценти за «користування кредитом» нараховані після спливу такого строку, тобто до моменту повного фактичного повернення кредитних коштів, свідчать про помилкове розуміння правової природи процентів, які сплачуються позичальником у випадку прострочення грошового зобов`язання.
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до статті 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. 
Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження N12-16гс22).
Відповідно до виписки з особового рахунку ОСОБА_1 за кредитним договором №102454290 від 16.10.2023наданої ТОВ «ФК «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 42992,60 грн (а.с. 33).
З відомостей про щоденні нарахування та погашення, наданих ТОВ «Мілоан» по кредитному договору №102454290 ( ОСОБА_1 ) вбачається, що відповідачу 16.10.2023 були надані кошти в сумі 12000,00 грн та нарахована одноразова комісія за оформлення кредиту розмірі 840,00 грн, а також відбувалося нарахування відсотків за користування кредитом. 
Позивачем заявлено до стягнення проценти, нараховані за період з 17.10.2023 по 01.02.2024. Представник відповідача стверджує, що строк дії договору кредитування - 15 днів, пролонгація цього договору не відбулась, отже проценти нараховані поза межами кредитного договору.
Разом з тим, як вбачається з пункту 2.3.1 кредитного договору, позичальник має право неодноразово продовжувати та/або поновлювати пільговий період та збільшувати строк кредитування на таких саме умовах, за умови, що кредитодавцем надана така можливість позичальнику відповідно до розділу 6 Правил. Для продовження / поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування за цим пунктом позичальник має вчинити дії передбачені цим п. 2.3 договору та розділом 6 Правил, у тому числі сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту (якщо передбачено). Можливі періоди продовження / поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та пільгового періоду та збільшення строку кредитування, максимальні ставки комісії за управління та обслуговування кредиту, що визначається як відсоток від суми наданого кредиту: 3 дні 3,00%, 7 днів 6,00%, 15 днів 10 % (а.с.22зв).
Якщо позичальник здійснює продовження / поновлення пільгового періоду та збільшення строку кредитування (пролонгацію) на умовах визначених цим пунктом проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено / поновлено пільговий період нараховуються за ставкою визначеною п.1.5.2 договору.
Пунктом 6.3 Кредитного договору визначено, що приймаючи пропозицію про укладення кредитного договору, позичальник погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеними умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язаний неухильно дотримуватись умов Кредитного договору (а.с.25зв). 
Як вбачається відомостей про щоденні нарахування та погашення 31.10.2023 відповідач частково оплатила тіло кредиту в розмірі 480,00 грн, проценти - 360,00 грн та комісію за пролонгацію в розмірі 360,00 грн, тобто строк дії кредитного договору було продовжено.
Отже суд дійшов висновку, що позивачем відсотки нараховані у межах дії кредитного договору з урахуванням пролонгації, після закінчення дії договору позивач не здійснював нарахування відсотків, що відповідає вимогам закону. 

Щодо розміру відсотків, суд зазначає таке.
Згідно розрахунку заборгованості, відсотки нараховані відповідачу з 17.10.2023 по 01.02.2024.
Разом з тим, розмір нарахованих відсотків, нарахованих позивачем не в повній мірі відповідає вимогам ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування», з огляду на таке.
Пунктом 5 розділу І ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (Закон № 3498-IX від 22.11.2023), статтю 8 ЗУ «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою.
Відповідно до ч. 5 ст. 8 ЗУ «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Згідно п. 2 Розділу ІІ. Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3498-IX від 22.11.2023 ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» набрав чинності 24.12.2023.
Як встановлено судом, договір між сторонами укладено 16.10.2023 терміном до 29.01.2024, отже дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на кредитний договір укладений між сторонами, який є підставою даного позову.
Згідно п. 17 Розділу IV Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що в період з 17.10.2023 по 23.12.2023 розмір процентної ставки відповідав умовам Закону України «Про споживче кредитування».
Суд погоджується з розрахунком позивача.
За період з 17.10.2023 по 31.10.2023, процентна ставка 1,16%, тобто 139,20 грн х 15 дн = 2088,00 грн нараховано в пільговий період.
Станом на 01.11.2023 з урахуванням сплаченої відповідачем 31.10.2023 480,00 грн тіла кредиту, його розмір становить 11520,00 грн. Таким чином в продовжений пільговий період на три дні з 01.11.2023 по 03.11.2023, розмір процентів складає: 133,63 грн х 3 дн = 400,89 грн.
З 24.12.2023 по 01.02.24 розмір відсотків згідно вказаного Закону не міг перевищувати 2,5 %.
З 04.11.2023-06.01.2024 розмір відсотків, відповідно до стандартної ставки 3,5% складає: 64 днів х 403,20 грн = 25804,80 грн.
Позивач зазначає, що на виконання вимог Закону застосував знижену процентну ставку в розмірі 2,3% та позивачем було здійснено перерахунок заборгованості за період з 24.12.2023 по 06.01.2024, в результаті чого суму нарахованих відсотків було зменшено на 4190,05 грн.
За період з 07.01.2024-01.02.2024 за відсотковою ставкою 2,30% від 11520,00 грн = 264,96 грн х 26 днів = 6888,96 грн.
Отже, загальний розмір нарахованих відсотків за Кредитним договором № 102454290 від 16.10.2023 року, не суперечить вимогам Закону та умовам кредитного договору та складають: 
2088,00 - 360,00 (сплачено) + 400,89 + 25804,80 - 4190,05 (сума зменшення відповідно до вимог Закону) + 6888,96 = 30632,60 грн. 
Відповідач не надав суду доказів на виконання зобов`язання зі сплати процентів.
Вирішуючи позовну вимогу в частині стягнення комісії, суд зазначає наступне.
Згідно абз. 4 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Як встановлено судом, пунктом 1.5.1. Кредитного договору комісія за надання кредиту: 840,00 грн, яка нараховується за ставкою 7,00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (а.с.22).
Частиною п`ятою статті 12 Закону «Про споживче кредитування» закріплено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду по справі №204/224/21 у постанові від 06 листопада 2023 року, дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду по справі №204/224/21 у постанові від 06 листопада 2023 року, дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Надаючи оцінку вказаним твердженням, суд зазначає таке.
Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Верховний Суд у своїх постановах формує єдину судову практику, надаючи обов`язкові для всіх правові позиції та висновки щодо застосування норм права, що забезпечує сталість та однаковість у правосудді, а ці висновки є важливим джерелом для судів нижчих інстанцій та інших суб`єктів владних повноважень .
Верховний Суд у вказаній постанові зокрема зазначив, що у кредитному договорі не лише потрібно зазначити перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, а й надати докази їх понесення.
У кредитному договорі від 16.10.2023 кредитодавцем фактично встановлено сплату комісії за надання кредиту, не зазначивши, за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником. Жодних доказів вчинення будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія, позивачем не надано.
Разом із тим, ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено безоплатність надання позикодавцем певних послуг, до яких можна віднести видачу кредиту та його супровід.
Суд зазначає, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на споживчі потреби, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
Приймаючи до уваги те, що у Договорі про споживчий кредит № 102454290 від 16.10.2023, ТОВ «Мілоан» не зазначило та не надало доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця пов`язаних з видачею кредиту, суд дійшов висновку, що положення п. 1.5.1. Договору є нікчемними відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 840,00 грн комісії задоволенню не підлягають.

При вирішення питання стягнення судових витрат, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, що на момент подання позову до суду складає 2422,40 грн.
Позовна заява з доданими до неї матеріалами позивачем подано через систему «Електронний суд» та сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн.
Позивачем при подачі позову до суду було заявлено позовні вимоги в загальному розмірі 42992,60 грн, судом задоволено позовні вимоги на суму 42152,60 грн, що становить 98% від ціни позову.
Отже з відповідача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2609,15 грн.
Як зазначено в п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
У позовній заяві, представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8000,00 грн. (а.с 6).
Як зазначено в ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Частини перша статті 81 ЦПК України, визначає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» (Клієнт) та адвокатське об`єднання «Апологет» (Виконавець) 01.07.2025 уклали Договір №0107 про надання правової (правничої) допомоги за умовами якого, клієнт замовляє, приймає та оплачує, а виконавець надає послуги правової (правничої) допомоги, адвокатського захисту, представництва клієнта у всіх судах загальної юрисдикції (а.с.48). 
Актом надання послуг №Д\14297 від 05.01.2026 підтверджено факт надання Адвокатським об`єднанням та прийняття клієнтом послуг згідно договору (боржник ОСОБА_1 , кредитний договір № 102454290 від 16.10.2023), сума наданих послуг 8000,00 грн. (а.с.48зв). Також надано Детальний опис наданих послуг до Акту (а.с.48зв).
Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Судом установлено, що відповідачем не подано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги.
Водночас, відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 534/14/20 (провадження № 61-6638св22) зроблено висновки про те, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: їх дійсність; необхідність; розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналізуючи реальність (дійсність та необхідність), а також обґрунтованість розміру витрат на правничу допомогу, надану позивачу під час розгляду справи у суді першої інстанції, суд враховує, що при підготовці позовної заяви до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором відсутня необхідність у вивченні та опрацюванні великої за обсягом законодавчої бази, що регулює спірні відносини, оскільки існує усталена судова практика, представник позивача участі в судових засіданнях не приймав.
За таких обставин, суд вважає, що вказаний розмір витрат на правничу допомогу є занадто завищеним, виходячи з критерію розумності та враховуючі конкретні обставини справи, тому суд дійшов висновку, що загальна вартість виконаних представником робіт (наданих послуг), які є реальними та необхідними становить 4000,00 грн.
Разом з цим, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що оскільки позов задоволено частково, витрати на професійну правничу допомогу, підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог на суму 3920,00 грн, що складає 98% від 4000 грн.
На підставі наведеного, ст.247,263-265,273,279,354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 102454290 від 16.10.2023 у розмірі 42152,60 грн, де 11520,00 грн - тіло кредиту, 30632,60 грн - сума нарахованих процентів.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» судовий збір у сумі 2609,15 грн та 3920,00 грн витрат на правничу допомогу.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування сторін та учасників справи:
Позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», ЄДРПОУ 35234236, юридична адреса: 79029, м.Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28;
Представник позивача: Адвокатське об`єднання «АПОЛОГЕТ», ЄДРПОУ 41557199, адреса: 79029, м.Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28:
адвокат Усенко Михайло Ігорович, РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: 79029, м.Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, корпус 28, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 2093 видане 29.09.2012.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник відповідача: адвокат Тальчук Поліна Іллівна,РНОКПП НОМЕР_6 .

Суддя         Г.Л.Тимофєєва