ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 грудня 2024 року
м. Київ
справа № 465/5434/17
провадження № 61-1469св23 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - судді Фаловської І. М., 
суддів: Ігнатенка В. М., Карпенко С. О. (судді-доповідача), Сердюка В. В., 
Ситнік О. М.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: Франківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Державна казначейська служба України,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу 
Державної казначейської служби України на ухвалу Львівського апеляційного суду від 15 грудня 2022 року, постановлену колегією у складі суддів: Копняк С. М., 
Бойко С. М., Ніткевича А. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Франківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі - Франківського ВДВС), Державної казначейської служби України (далі - ДКСУ) про стягнення коштів.
В обґрунтування позовних вимог вказував, що 13 липня 2010 року 
відбулися прилюдні торги з реалізації квартири 
АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 на праві приватної власності. Переможцем торгів з реалізації вказаної квартири став ОСОБА_1 з ціною продажу - 112 800 грн. Торги арештованого майна проводились спеціалізованою організацією Львівською філією Приватного підприємства (далі - ПП) «Нива-В.Ш.» відповідно до договору від 19 травня 
2010 року, укладеного з Франківським ВДВС.
Франківський районний суд м. Львова 29 листопада 2013 року ухвалив заочне рішення у справі № 1326/2442/2012, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 
від 12 липня 2017 року, про часткове задоволення позову ОСОБА_2 .. Визнав протиправними дії державного виконавця Франківського ВДВС щодо нарахування заборгованості, опису та арешту майна, оцінки, переоцінки та передачі на реалізацію ПП «Нива–В.Ш. » квартири АДРЕСА_1 . Визнав недійсним акт Франківського ВДВС від 15 липня 2010 року про передачу вказаної квартири ПП «Нива-В.Ш.» для реалізації на публічних торгах. Визнав недійсними прилюдні торги з реалізації спірної квартири та протокол № 1410081-2 проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна. Визнав недійсним свідоцтво про придбання ОСОБА_1 нерухомого майна з прилюдних торгів № 327 від 10 лютого 2011 року, видане приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О. В. Скасував реєстрацію права власності ОСОБА_1 на таку квартиру з відновленням запису в реєстрі прав власності на нерухоме майно, а саме відомостей про право власності ОСОБА_2 на цю квартиру.
Оскільки на час звернення з цим позовом прилюдні торги визнано недійсними, він вважає, що є підстави для застосування наслідків недійсності правочину. Згідно з квитанцією від 22 квітня 2010 року грошові кошти за спірну квартиру 
в розмірі 95 992,80 грн перераховано позивачем на рахунок Франківського ВДВС. Крім того, він сплатив ПП «Нива-В.Ш.» 16 804,07 грн гарантійного внеску за участь у прилюдних торгах з продажу цієї квартири за лотом № 2, а після перемоги на торгах за послуги з реалізації майна позивач додатково сплатив 3,13 грн. 
У зв`язку з тим, що Франківський ВДВС виступав від свого імені на прилюдних торгах як продавець арештованого майна, саме з нього підлягають стягненню кошти, сплачені позивачем як переможцем торгів, в порядку реституції. При цьому підставою для визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації квартири відповідно до судових рішень було непроведення оцінки майна у шестимісячний строк. 
Зазначав, що згідно з оцінкою, проведеною на 27 липня 2017 року вартість спірної квартири становила 373 563 грн. Оскільки вартість такої квартири протягом розгляду справи зросла, для відновлення його порушеного права підлягає стягненню реальна вартість квартири.
За викладених обставин з урахуванням збільшених позовних вимог просив стягнути: 95 992,80 грн внесених за придбання квартири згідно з актом державного виконавця про проведені прилюдні торги від 15 липня 2010 року; 
16 807,20 грн збитків, витрачених на сплату гарантійного внеску за участь у прилюдних торгах; 454 073 грн збитків для відновлення свого порушеного права на придбання квартири.
Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 серпня 2022 року, ухваленим у складі судді Мартьянової С. М., позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 
95 992,80 грн в рахунок повернення коштів, внесених за оплату квартири згідно з актом державного виконавця про проведені прилюдні торги від 15 липня 
2010 року.
Стягнено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 
959,93 грн у відшкодування сплаченого судового збору.
В іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що 16 лютого 2016 року набрало законної сили заочне рішення Франківського районного суду м. Львова 
від 29 листопада 2013 року про визнання недійсними прилюдних торгів 
від 13 липня 2010 року, тому відповідач зобов`язаний повернути позивачу сплачені за вказану квартиру кошти. При цьому ОСОБА_1 , як покупець нерухомого майна на прилюдних торгів, не знав і не міг знати про допущені при їх проведенні порушення, які стали підставою для визнання цих торгів недійсними. 
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення на користь позивача 
16 807, 20 грн, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вказана сума (гарантійний внесок) є винагородою організатора торгів (ДП «Інформаційний центр»), який є стороною правочину, і відповідач цих коштів на виконання правочину не отримував.
Місцевий суд вказав на безпідставність і недоведеність вимог про стягнення з Франківського ВДВС на користь позивача збитків у розмірі 454 073 грн для відновлення свого порушеного права на придбання квартири. 
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 15 грудня 2022 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Франківського районного суду 
м. Львова від 25 серпня 2022 року.
Постановляючи вказану ухвалу, суд апеляційної інстанції застосував 
частину четвертустатті 357 Цивільного процесуального кодексу України 
(далі - ЦПК України) і виходив з того, що заявник протягом 10днів будь-яких матеріалів на усунення недоліків, визначених ухвалою Львівського апеляційного суду від 1 листопада 2022 року апеляційному суду не подав. Перевіряючи доводи клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд апеляційної інстанції запропонував заявнику подати докази відсутності в суді першої інстанції під час проголошення судового рішення та неотримання його копії в суді першої інстанції;докази коли надходження на офіційну електронну 
пошту ДКСУ сканованої копії апеляційної скарги позивача, скерованої 
супровідним листом Львівського апеляційного суду від 29 вересня 
2022 року № 465/5434/17/26420/2022. Також апеляційний суд вказав на необхідність сплати судового зборуза подання апеляційної скарги у розмірі 1 438,84 грн. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
27 січня 2023 року ДКСУ, в інтересах якої діє Стегній А. В., звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Львівського апеляційного суду від 15 грудня 2022 року, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Касаційна скарга мотивована тим, що ДКСУ не отримувала ухвалу Львівського апеляційного суду від 1 листопада 2022 року про залишення апеляційної скарги без руху на зазначені в апеляційній і касаційній скаргах адреси для листування (поштову, електронну). При цьому у матеріалах справи відсутнє клопотання заявника про надсилання процесуальних документів на електронну пошту.
Вважає безпідставними вимоги вказаної ухвали в частині необхідності надання доказів відсутності представника ДКСУ в суді першої інстанції під час проголошення судового рішення та неотримання копії рішення, оскільки такі обставини спростовуються матеріалами справи. 
Вказує, що матеріали справи не містять доказів отримання ДКСУ ухвали апеляційного суду від 1 листопада 2022 року про залишення її апеляційної скарги без руху і суд апеляційної інстанції не врахував вимоги частини одинадцятої статті 272 ЦПК України, згідно з якою, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Посилається на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 369/13653/18 (провадження № 61-7375св21), від 26 травня 2021 року у справі № 756/13917/19 (провадження № 61-5105св21), від 22 квітня 2020 року у справі №355/1280/17 (провадження №61-41277св18), які зводяться до того, що направлення апеляційним судом судових рішень заявникам апеляційних скарг на їх електронну пошту за відсутності відомостей про прочитання ними таких повідомлень, не свідчить про вручення учаснику справи цього судового рішення і виключає застосування відповідних наслідків до цих заявників.
Відзив на касаційну скаргу від учасників справи до Верховного Суду не надходив.
Провадження у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 8 березня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 6 грудня 2024 року справу призначено до судового розгляду. 
Фактичні обставини справи
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 серпня 2022 року, ухваленим у складі судді Мартьянової С. М., позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 
95 992,80 грн в рахунок повернення коштів, внесених за оплату квартири згідно з актом державного виконавця про проведені прилюдні торги від 15 липня 
2010 року.
Стягнено з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 
959,93 грн у відшкодування сплаченого судового збору.
22 вересня 2022 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказане судове рішення, за якою ухвалою Львівського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року відкрито апеляційне провадження та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції.
28 жовтня 2022 року ДКСУ оскаржила рішення Франківського районного суду 
м. Львова від 25 серпня 2022 року в апеляційному порядку (т. 1 а.с. 223-224).
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 1 листопада 2022 року апеляційну скаргу ДКСУ на рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 серпня 2022 року залишено без руху. У зв`язку з встановленим пропуском строку на апеляційне оскарження, заявнику запропоновано протягом десяти днів з дня отримання цієї ухвали подати суду апеляційної інстанціїдоказіввідсутності представника ДКСУ в суді першої інстанції під час проголошення судового рішення та не отримання його копії в суді першої інстанції; докази надходження на офіційну електронну пошту сканованої копії апеляційної скарги позивача, скерованої Львівським апеляційним судом 29 вересня 2022 року (супровідний 
лист № 465/5434/17/26420/2022). Також апеляційний суд вказав на необхідність сплати судового зборуза подання апеляційної скарги у розмірі 1 438,84 грн. 
Згідно із супровідним листом № 465/5434/17/29447/2022 від 1 листопада 
2022 року вказану ухвалу суд апеляційної інстанції направив ДКСУ на електронну адресу «оffice@Lv.treasury.gov.ua» та поштові адреси (вул. Бастінонна, 6, м. Київ, 01601 і вул. К. Левицького, 18, м. Львів, 79005), зазначені заявником в апеляційній скарзі (т. 1 а.с. 228).
Згідно з довідкою Львівського апеляційного суду ухвалу від 1 листопада 
2022 року фактично надіслано 8 листопада 2022 року одержувачу на його електронну адресу «оffice@Lv.treasury.gov.ua» з приміткою про його доставлення (т. 1 а.с. 229). 
9 листопада 2022 року матеріали цивільної справи № 465/5434/17 надійшли до Львівського апеляційного суду (т. 1 а.с. 204).
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 15 грудня 2022 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Франківського районного суду 
м. Львова від 25 серпня 2022 року на підставі частини четвертої статті 357 ЦПК України - неподання заявником клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження у встановлений судом строк.
Позиція Верховного Суду, мотиви, якими керується суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши правильність застосування норм матеріального права і додержання процесуального права в межах вимог та доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно 
до статті 6 Конвенції, про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно з частиною першою статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції.
Європейський суд з прав людини (далі - ЕСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна 
держава - учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити безладного руху у судовому процесі.
Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»
від 16 грудня 1992 року). У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
Згідно з пунктом 8 частини другої статті 356 ЦПК України (тут і далі в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) в апеляційній скарзі має бути зазначена дата отримання копії судового рішення суду першої інстанції, що оскаржується.
До апеляційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції (за наявності) 
(пункт 4 частини четвертої статті 356 ЦПК України).
Відповідно до частин другої-четвертої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу. 
Апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
Залишаючи апеляційну скаргу ДКСУ без руху, апеляційний суд визначив десятиденний строк з дня вручення ухвали ухвали Львівського апеляційного суду від 1 листопада 2022року для усунення недоліків апеляційної скарги. 
Питання щодо вручення судового рішення врегульовано статтею 272 ЦПК України.
Частинами п`ятою, шостою статті 272 ЦПК України (в редакцій, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали) визначено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Отже, визначальним для початку перебігу строку для усунення недоліків є вручення відповідного судового рішення.
Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення 
у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Згідно з частиною одинадцятою статті 272 ЦПК України у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Надсилання судового рішення в той чи інший спосіб учаснику справи є процесуальним обов`язком суду. Відомості про вручення (доставлення) рішення суду учаснику справи містяться у розписці про вручення, у повідомленні про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи, 
у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, а також 
у документах, визначених пунктами 4, 5 частини шостої статті 272 ЦПК України 
(в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали). У разі відсутності таких відомостей судове рішення вважається не врученим.
Надсилання відповідних процесуальних документів на електронну адресу сторони у справі, вказану в документах, що подавались до суду, не заборонено, однак такі дії не можуть замінити належне надсилання учаснику судового рішення у порядку, передбаченому статтею 272 ЦПК України.
Якщо суд надіслав рішення на електронну адресу, яку зазначив учасник справи, це можна вважати додатковим засобом інформування учасника справи, який посилює реалізацію гарантії учасника бути обізнаним про свою справу. Однак це не звільняє суд від обов`язку надіслати учаснику справи повне рішення у спосіб, встановлений процесуальним законом.
Такий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові 
від 10 квітня 2024 року у справі № 454/1883/22 (провадження № 14-117цс23).
Львівський апеляційний суд розглядав справу за матеріалами в паперовій формі, тому судове рішення мало бути надіслано ДКСУ апеляційним судом на офіційну електронну адресу або в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Матеріали справи не містять відомостей про отримання ДКСУ ухвали Львівського апеляційного суду від 1 листопада 2022 року на поштову адресу. 
При цьому відомості про отримання вказаної ухвали на електронну адресу «оffice@Lv.treasury.gov.ua» також відсутні, а факт направлення такого листа не свідчить про отримання заявником ухвали апеляційного суду.
Отже у даному випадку відсутні підстави для застосування апеляційним судом частини четвертої статті 357 ЦПК України до поданої апеляційної скарги ДКСУ на рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 серпня 2022 року.
Наведене узгоджується з висновками, що викладені у постановах Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 369/13653/18 (провадження№ 61-7375св21), 
від 26 травня 2021 року у справі № 756/13917/19 (провадження № 61-5105св21), від 22 квітня 2020 року у справі №355/1280/17 (провадження № 61-41277св18), на які заявник посилається у касаційній скарзі.
Отже, суд касаційної інстанції доходить висновку, що ДКСУ не виконало вимоги ухвали Львівського апеляційного суду від 1 листопада 2022 року у встановлений судом строк, оскількизаявник не отримував її. 
За таких обставин суд апеляційної інстанції, застосовуючи до вказаної апеляційної скарги наслідки, встановлені частиною четвертою статті 357 ЦПК України, дійшов передчасного висновку про те, що заявник у встановлений судом строк (10 днів з дня вручення копії ухвали суду) не виконав вимоги ухвали суду від 1 листопада 2022 року про залишення апеляційної скарги без руху.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Частиною четвертою статті 406 ЦПК України передбачено, що у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
Відповідно до частини шостої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Враховуючи викладене, касаційна скарга ДКСУ підлягає задоволенню, а ухвала Львівського апеляційного суду від 15 грудня 2022 року - скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Щодо судових витрат
Так як касаційний суд дійшов висновку про направлення справи до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження, встановлених статтею 141 ЦПК України підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити.
Ухвалу Львівського апеляційного суду від 15 грудня 2022року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий Судді:І. М. Фаловська В. М. Ігнатенко  С. О. Карпенко В. В. Сердюк О. М. Ситнік