ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
27.04.2026	Справа № 910/1579/26	
За позовом ОСОБА_1 
до Товариство з обмеженою відповідальністю "КАМПЕЙ" 
про визнання трудових відносин припиненими 
Суддя Сташків Р.Б. Секретар судового засідання Гарашко Т.В.
Представники сторін: 
від позивача - ОСОБА_1., Швець А.О.,
від відповідача - не з`явився. 
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
До Господарського суду міста Києва надійшов указаний позов (з урахуванням заяви про усунення недоліків позову) ОСОБА_1 (далі - позивач) до ТОВ "Кампей" (далі - відповідач) про визнання припиненими з 23.01.2026 трудові відносини ОСОБА_1 та ТОВ "Кампей" у зв`язку зі звільненням з посади директора ТОВ "Кампей" за власним бажанням в порядку ч. 1 ст. 38 КЗпП України.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 06.03.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначене судове засідання.
Ухвалою суду від 01.04.2026 закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 27.04.2026.
У судове засідання з розгляду справи по суті 27.04.2026 з`явився представник позивача та позивач особисто, вимоги позову підтримав повністю. 
Відповідач свого представника у судові засідання не направляв, відзиву на позов не подавав. Ухвали суду направлялися поштою, оскільки відповідач не має зареєстрованого електронного кабінету в ЄСІТС. 
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються правові позиції сторін, заслухавши пояснення представника позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
ВСТАНОВИВ:
У травні 2021 року ОСОБА_1 була призначена директором Товариства з обмеженою відповідальністю "КАМПЕЙ" згідно рішення єдиного учасника товариства №19/05/21 від 19.05.2021.
На підставі внесення запису до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських формувань позивачкою було видано наказ №1-к від 20.05.2021 про вступ на посаду директора товариства з 21.05.2021.
Позивач зазначає. що єдиним засновником товариства є ОСОБА_2 , який є громадянином Російської Федерації та проживає там.
08.01.2026 позивачем була надіслана заява від 08.01.2026 про звільнення його з посади директора до єдиного учасника Товариства з обмеженою відповідальністю «КАМПЕЙ» - громадянина Російської Федерації ОСОБА_2 , а також повідомлення про проведення загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальні «КАМПЕЙ» за адресою: АДРЕСА_1 на 15:00 год. 08.02.2026, для розгляду питання про звільнення позивача з посади директора Товариства з обмеженою відповідальні «КАМПЕЙ» та призначення нового директора цього товариства.
Вказані заява та повідомлення були направлені на електронну адресу ОСОБА_2 , оскільки поштове сполучення між Україною та Російською Федерацією відсутнє. На підтвердження вказаного до позову долучено скріншот з електронної пошти позивачки.
24.02.2022 розірвано дипломатичні відносини між Україною і Російською Федерацією у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України. Функціонування закордонних дипломатичних установ України на території Російської Федерації та діяльність дипломатичних установ Російської Федерації на території України зупинено. Комунікація Міністерства закордонних справ України з органами державної влади Російської Федерації за посередництва третіх держав не здійснюється. У зв`язку з чим наразі унеможливлено сприяння органами дипломатичної служби України у переданні судових документів російській стороні (листи Міністерства закордонних справ України вих. №71/17-500-67127 від 04.09.2022 та вих. №71/17-500-77469 від 03.10.2022).
Також припинено доставку поштових відправлень до/з Російської Федерації з перших днів повномасштабного вторгнення. 
Таким чином, передача будь-яких документів компетентним органам Російської Федерації, у тому числі дипломатичними каналами, наразі неможлива.
У заяві про звільнення позивачка просила звільнити її з посади директора ТОВ «КАМПЕЙ» за власним бажанням.
Враховуючи викладене вище, незважаючи на відправлені позивачем документи, 08.02.2026 загальні збори учасників ТОВ «КАМПЕЙ» не відбулися у зв`язку із неявкою єдиного учасника ОСОБА_2 , як зазначає позивачка.
Позивачка вказує, що станом на дату звернення із цим позовом, її волевиявлення щодо припинення трудових відносин із відповідачем не реалізовано, що порушує її право на працю.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Як встановлено у ст. 5 Господарського процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Кожен суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 Господарського кодексу України).
Згідно з частиною першою статті 38 Кодексу законів про працю України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.
Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
За приписами частини 1 статті 29 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" загальні збори учасників є вищим органом товариства.
Аналогічне положення закріплено у пункті 4.1 Статуту Товариства. 
Згідно з п. 4.3 Статуту Товариства директор Товариства є виконавчим органом Товариства.
У п. 5.3 Статуту Товариства вказано, що до компетенції загальних зборів учасників належить, зокрема, обрання виконавчого органу товариства або членів колегіального органу (всіх чи окремо одного або декількох з них).
Згідно з ч. 1, 2 та 4 статті 98 Цивільного кодексу України загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства. Рішення загальних зборів приймаються простою більшістю від числа присутніх учасників, якщо інше не встановлено установчими документами або законом. Порядок скликання загальних зборів визначається в установчих документах товариства.
Відповідно до ч. 1-3 статті 99 Цивільного кодексу України загальні збори товариства своїм рішенням створюють виконавчий орган та встановлюють його компетенцію і склад. Виконавчий орган товариства може складатися з однієї або кількох осіб. Виконавчий орган, що складається з кількох осіб, приймає рішення у порядку, встановленому абзацом першим частини другої статті 98 цього Кодексу. Повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.
Матеріали справи не містять доказів того, що між позивачем та відповідачем укладався контракт чи договір. 
Таким чином, можливість звільнення директора вирішується тільки за рішенням Загальних Зборів учасників відповідача, тому позивач як директор Товариства не має самостійних повноважень щодо вирішення питань про своє звільнення з посади директора.
Відповідно до п. 5.4.1 Статуту Товариства загальні збори учасників скликаються у тому числі з ініціативи виконавчого органу товариства.
Загальні збори учасників скликаються виконавчим органом товариства, про що вказано у п. 5.5.1 Статуту Товариства.
Відповідно до п.п. 5.5.2, 5.5.3 Статуту Товариства виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства. 
Відповідно до частин другої, третьої статті 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" виконавчий орган товариства скликає загальні збори учасників шляхом надсилання повідомлення про це кожному учаснику товариства. Виконавчий орган товариства зобов`язаний повідомити учасників товариства не менше ніж за 30 днів до запланованої дати проведення загальних зборів учасників, якщо інший строк не встановлений статутом товариства.
Наявними у справі доказами підтверджується, що позивачем, на виконання наведених вище вимог Закону, було за 30 днів до призначеної дати загальних зборів учасників повідомлено його єдиного учасника шляхом направлення відповідного повідомлення на електронну пошту єдиного учасника товариства. 
Процедура звільнення за ініціативою працівника визначена ст. 38 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 30, 39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", відповідно до яких праву директора на звільнення за власним бажанням кореспондує обов`язок учасників товариства розглянути заяву директора про звільнення.
Однак, до цього часу заява позивачки про звільнення загальними зборами учасників Товариства у встановленому порядку не розглянута, рішення про звільнення не прийнято.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивачкою дотримано приписи законодавства щодо порядку скликання загальних зборів учасників товариства, що передбачено статтею 32 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю" та Статутом, а також порядку звільнення з посади за власним бажанням, що передбачений статтею 38 Кодексу законів про працю України.
Крім того, судом враховано, що оскільки питання щодо звільнення директора у Товаристві може бути вирішеним за рішенням загальних зборів відповідно до Статуту відповідача, ст.ст. 30, 39 Закону України "Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю", діючого на час виникнення спірних обставин, то сам директор який є відповідальною особою, яка користується правом підпису в товаристві, має печатку товариства, та має право користуватись рахунками та коштами товариства в межах своєї компетенції, згідно зі Статутом Товариства, не міг самостійно себе звільнити.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється.
Конституційний Суд України у Рішеннях від 07.07.2004 №14-рп/2004, від 16.10.2007 №8-рп/2007 та від 29.01.2008 №2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
Незважаючи на те, що право на працю безумовно є правом, а не обов`язком, для належної реалізації свого права на звільнення за власним бажанням керівник (директор) товариства має не тільки написати заяву про звільнення за власним бажанням на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України та подати/надіслати її всім учасникам товариства, а й за власною ініціативою, як виконавчий орган товариства, скликати загальні збори учасників товариства, на вирішення яких і поставити питання щодо свого звільнення.
Отже, неявка учасника Товариства на загальні збори учасників для розгляду питання щодо звільнення позивача фактично нівелює положення закону щодо письмового попередження керівником учасників (засновників) про бажання звільнитися за власним бажанням, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає, хоча згідно ст. 43 Конституції України використання примусової праці забороняється.
Судом також враховано, що перебування на посаді керівника Товариства особи поза волею цієї особи покладає на неї правовий тягар, оскільки така особа має певні обов`язки як керівник (наприклад, з подання податкової звітності тощо) та обмежена у певних своїх правах (наприклад, не може влаштуватись на державну службу тощо). 
У випадку відсутності рішення загальних зборів учасників товариства про звільнення керівника, керівнику з метою захисту своїх прав надано можливість звернутися до суду з вимогою про визнання трудових відносин припиненими (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі №520/11437/16-ц, у постанові Верховного Суду від 24.05.2019 у справі №758/1861/18).
Уповноважений на звільнення директора орган Товариства проігнорував повідомлення позивача про його звільнення і не розглянув по суті заяву позивача про звільнення протягом передбачених законодавством строків, не виконав покладених на нього Статутом обов`язків. 
Часткою в статутному капіталі товариства є сукупність корпоративних прав та обов`язків, пов`язаних з участю особи в товаристві. Комплексний аналіз законодавства дає можливість дійти висновку, що частка у статутному капіталі товариства є майном учасника.
Згідно статті 13 Конституції України власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.
Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (ч. 5 ст. 319 Цивільного кодексу України). 
З огляду на викладене, своєю бездіяльністю, яка виразилася в не розгляді та не вжитті заходів для прийняття рішення про звільнення позивача в межах статутної діяльності Товариства відповідачем були порушені трудові права позивача, зокрема, його право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням, та право на вільне обрання місця для його реалізації.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України. Цими ж положеннями передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.
Враховуючи положення наведених норм чинного законодавства України, суд вважає, що належним та ефективним способом захисту прав позивачки у спірних відносинах є визнання припинених трудових відносин, з дати набрання законної сили рішення суду, між нею та відповідачем на підставі ст. 38 КЗпП України, а не з дати вказаної позивачкою у своєму позові. 
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст. 76, 77 Господарського процесуального кодексу України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування.
З огляду на приписи ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати за спалу судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 165, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд 

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити частково.
Визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та Товариства з обмеженою відповідальністю "Кампей" (м. Київ, вул. Алматинська, буд. 2/1; ідентифікаційний код 36356619) з дати набрання рішенням законної сили, у зв`язку зі звільненням з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю "Кампей" за власним бажанням в порядку ст. 38 КзпП України.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Кампей" (м. Київ, вул. Алматинська, буд. 2/1; ідентифікаційний код 36356619) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний код НОМЕР_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ) судовий збір у сумі 3328 (три тисячі триста двадцять вісім) грн.
У решті вимог позову відмовити.
Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.
Повний текст рішення складено 28.04.2026.

Суддя Р.Б. Сташків