ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 року 
м. Київ

справа № 675/427/17
адміністративне провадження № К/990/29579/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Соколова В.М.,
суддів: Єресько Л.О.,  Загороднюка А.Г., 
розглянувши у порядку письмового провадження у суді касаційної інстанції адміністративну справу № 675/427/17
за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» про оскарження накладених заходів стягнення, визнання незаконними дій адміністрації по зарахуванню на профілактичний облік, стягнення моральної шкоди, провадження у якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2022 року (головуючий суддя Янішевська О.С.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2024 року (головуючий суддя Кузьмишин В.М., судді: Сушко О.О., Ватаманюк Р.В.),
УСТАНОВИВ: 
І. Короткий зміст позовних вимог
У березні 2017 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з адміністративним позовом до Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» (далі - відповідач, Колонія), у якому просив: скасувати накладений 03 лютого 2017 року захід стягнення у вигляді поміщення до карцеру строком на 15 діб; скасувати накладений 09 лютого 2017 року захід стягнення у вигляді поміщення до одиночної камери строком на три місяці; збільшив позовні вимоги щодо стягнень у вигляді «суворої догани», накладених на нього з 03 лютого 2017 року по 03 червня 2017 року, 09 лютого 2017 року, а також просив визнати незаконними дії адміністрації Державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» у частині зарахування позивача на профоблік як схильного до нападу на представників адміністрації та захоплення заручників, стягнути матеріальну та моральну шкоду у сумі 100 000 грн. 
ІІ. Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їхнього ухвалення
Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2022 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року, в задоволенні адміністративного позову було відмовлено. 
Постановою Верховного Суду від 07 грудня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року скасовано, а справу №675/427/17 направлено до цього ж суду на новий апеляційний розгляд.
За результатами нового апеляційного розгляду Сьомий апеляційний адміністративний суд прийняв постанову від 22 травня 2024 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2022 року - без змін.
Апеляційний суд погодився з позицією Ізяславського районного суду Хмельницької області щодо правомірності оскаржуваних постанов начальника Державної установи «Замкова виправна колонія (№ 58)» про накладення стягнень на ОСОБА_1 , оскільки матеріалами справи та показами свідків підтверджено вчинення останнім правопорушень. Окрім того суд першої інстанції, на підставі зібраних у справі доказів установив, що ОСОБА_1 не був поставлений та не перебував на оперативно-профілактичному обліку, як особа, схильна до нападу та захоплення заручників. До того ж, згідно з медичною довідкою № 13/2/737 від 14 лютого 2018 року, наданою начальником медичної частини Чернігівського слідчого ізолятора, ОСОБА_1 у період з 01 лютого 2017 року по 01 лютого 2018 року до медичної частини Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» за медичною допомогою не звертався. Інших доказів на підтвердження погіршення стану здоров`я, пов`язаного з накладенням стягнень, позивачем до суду не було надано. 
ІІІ. Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух у касаційній інстанції. Позиція інших учасників справи
ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою про скасування рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2022 року та постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2024 року й ухвалення нового рішення про задоволення позову повністю.
Касаційна скарга подана з підстави, передбаченої пунктом 4 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), та ґрунтується на доводах про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, яке полягає у розгляді справи без участі позивача, який не був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, а також заявляв клопотання про забезпечення участі у судовому засідання в режимі відеоконференції, яке судом не розглянуто. 
Скаржник стверджує, що під час нового апеляційного розгляду справи Сьомий апеляційний адміністративний суд проігнорував позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07 грудня 2023 у цій справі, та повторно порушив право позивача на участь у розгляді справи.
Ухвалою від 30 січня 2025 року Верховний Суд звільнив ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги у справі № 675/427/17 та відкрив касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
Відповідач правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався, що відповідно до частини четвертої статті 338 КАС України не перешкоджає касаційному перегляду оскаржуваних рішень.
18 лютого 2025 року до Верховного Суду надійшов лист Державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» про те, що засуджений ОСОБА_1 направлений 01 серпня 2023 року для відбування покарання до Державної установи «Новгород-Сіверська УВП № 31» Чернігівської області.
У зв`язку з перебуванням судді Мартинюк Н. М. у відпустці по вагітності та пологах, 19 вересня 2025 року здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями та визначено колегію суддів для розгляду справи №675/427/17 у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Соколов В. М. , судді: Єресько Л. О., Желєзний І.В.
У зв`язку з ухваленням Вищою радою правосуддя рішення від 29 травня 2026 року № 1056/0/15-26 про тимчасове відсторонення судді Желєзного І. В. від здійснення правосуддя, здійснено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями та визначено колегію суддів для розгляду справи № 675/427/17 у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Соколов В. М., судді: Єресько Л. О., Загороднюк А. Г.
Ухвалою від 03 червня 2026 року Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Соколова В.М. провів необхідні дії з підготовки справи до касаційного розгляду та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами.
IV. Джерела права й акти їхнього застосування. Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
Згідно з ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2025 року касаційне провадження у справі відкрито на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках: якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Варто зауважити, що у касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасування рішення судів обох інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги повністю. У той же час, у якості доводів касаційної скарги позивач зазначає виключно про порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції, яке виразилось у порушенні його права бути належним чином повідомленим про розгляд справи та брати у ній участь.
Отож керуючись приписами статті 341 КАС України, у межах даного касаційного провадження Верховний Суд переглядає постанову суду апеляційної інстанції з підстави, передбаченої пунктом 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу.
Насамперед нагадаємо, що апеляційний перегляд у справі № 675/427/17 відбувся удруге, оскільки раніше, постановою від 07 грудня 2023 року, Верховний Суд скасував постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року з підстав допущення цим судом порушень норм процесуального права. Так, у вказаній постанові Верховний Суд констатував, що суд апеляційної інстанції допустив порушення процесуального обов`язку завчасного і належного повідомлення сторін, зокрема позивача, про дату, час і місце розгляду справи; розгляд цієї справи в суді апеляційної інстанції у спосіб, у який суд вирішив розглянути справу в порядку письмового провадження, на думку колегії суддів Верховного Суду, не відповідає принципам адміністративного судочинства. 
Суд касаційної інстанції, посилаючись на свою позицію, висловлену у постанові від 21 квітня 2021 року у справі №640/8411/19, зауважив про те, що надана суду процесуальним законом можливість розглянути справу у порядку письмового провадження не є беззастережною і має корелюватися з іншими вимогами процесуального закону (як-от з наданим учасникам справи правом брати участь у судовому засіданні), трактувати які потрібно у сукупності й через призму принципів адміністративного судочинства.
Описані порушення вимог процесуального закону, установлені Судом під час касаційного перегляду справи, слугували підставою для скасування постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року та направлення справи № 675/427/17 на новий апеляційний розгляд відповідно до приписів статті 353 КАС України.
Співставленням доводів і вимог попередньої і цієї, що наразі розглядається, касаційних скарг ОСОБА_3 установлено, що скаржник посилається на ті ж самі порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції. При цьому позивач у касаційній скарзі стверджує, що під час нового апеляційного розгляду справи Сьомий апеляційний адміністративний суд не взяв до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07 грудня 2023 року, за наслідками розгляду його попередньої касаційної скарги.
Згідно з матеріалами справи, що ухвалою від 10 березня 2017 року Ізяславський районний суд Хмельницької області відкрив провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до адміністрації Державної установи «Замкової виправної колонії (№58)» про оскарження незаконно застосованого заходу стягнення і призначив її до розгляду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Із протоколів судових засідань від 15 травня 2017 року, від 23 травня 2017 року, від 12 вересня 2017 року, від 07 грудня 2017 року, від 08 лютого 2018 року, від 26 лютого 2018 року, 15 березня 2018 року, від 02 квітня 2018 року, 06 червня 2018 року, 14 червня 2018 року, від 13 липня 2018 року, від 20 вересня 2018 року, від 08 жовтня 2018 року, від 26 жовтня 2018 року, від 27 березня 2019 року, від 15 квітня 2019 року, від 24 жовтня 2019 року, від 29 листопада 2019 року, від 17 грудня 2019 року, від 20 січня 2020 року, від 05 лютого 2020 року, від 16 березня 2020 року , від 01 вересня 2021 року, від 22 лютого 2022 року, від 16 травня 2022 року, від 31 травня 2022 року, від 29 червня 2022 року, 01 вересня 2022 року, від 07 вересня 2022 року, від 26 вересня 2022 року, від 05 жовтня 2022 року, від 31 жовтня 2022 року вбачається, що усі вони проводились за участю обох сторін, в тому числі ОСОБА_1 . 
Рішення судом першої інстанції у цій справі ухвалено 31 жовтня 2022 року також за участю ОСОБА_3 , що підтверджується як протоколом судового засідання від 31 жовтня 2022 року, так і самим рішенням, у якому містяться відповідні відомості про явку сторін. 
Таким чином, на підставі матеріалів справи достеменно встановлено ,що у суді першої інстанції позивач брав участь у розгляді цієї справи за допомогою засобів відеоконференцзв`язку. Позивач подавав докази, брав участь у їхньому дослідженні, а також був присутній при оголошенні вступної та резолютивної частин судового рішення.
Однак не погодившись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_3 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив апеляційний суд забезпечити його участь у судових засіданнях у режимі відеоконференції.
На виконання резолютивної частини постанови Верховного Суду від 07 грудня 2023 року супровідним листом № 675/427/17/64220/23 адміністративну справи направлено до Сьомого апеляційного адміністративного суду.
Ухвалою від 15 січня 2024 року Сьомий апеляційний адміністративний суд прийняв до свого провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2022 року та відкрив апеляційне провадження у справі, призначив справу до апеляційного розгляду у судовому засіданні на 21 лютого 2024 року.
12 лютого 2024 року до апеляційного суду надійшла заява від начальника Колонії про розгляд справи за відсутності представника відповідача, у зв`язку із нестабільною ситуацією, яка виникла у країні і пов`язана зі збройною агресією Російської Федерації проти України та неможливістю забезпечити явку представника.
У зв`язку із неявкою сторін у судове засідання, які «належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи», Сьомий апеляційний адміністративний суд постановив ухвалу від 21 лютого 2024 року про розгляд цієї справи у порядку письмового провадження, посилаючись на приписи пунктів 1, 2 частини першої статті 311 КАС України.
Надалі, 22 травня 2024 року Сьомий апеляційний адміністративний суд ухвалив постанову про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 31 жовтня 2022 року - без змін. 
У контексті наведених обставин Суд зауважує наступне.
Частиною першою статті 11 КАС України (у редакції на час прийняття оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції) передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.
За змістом частини першої статті 44 КАС України учасники справи мають рівні процесуальні права та обов`язки.
Згідно з частинами першою, другою статті 194 КАС України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Відповідно до частини першої статті 306 КАС України суддя-доповідач в порядку підготовки справи до апеляційного розгляду:
1) з`ясовує склад учасників судового процесу. У разі встановлення, що рішення суду першої інстанції може вплинути на права та обов`язки особи, яка не брала участі у справі, залучає таку особу до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору;
2) з`ясовує обставини, на які посилаються учасники справи як на підставу своїх вимог і заперечень;
3) з`ясовує, які обставини визнаються та які заперечуються учасниками справи;
4) пропонує учасникам справи подати нові докази, на які вони посилаються, або витребовує їх за клопотанням особи, яка подала апеляційну скаргу, або з власної ініціативи;
5) вирішує питання щодо поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції;
6) за клопотанням учасників справи вирішує питання про виклик свідків, призначення експертизи, судових доручень щодо збирання доказів, залучення до участі у справі спеціаліста, перекладача; вирішує інші письмово заявлені клопотання учасників справи;
7) вирішує питання про можливість письмового провадження за наявними у справі матеріалами у суді апеляційної інстанції;
8) вирішує інші питання, необхідні для апеляційного розгляду справи.
За правилами статті 307 КАС України після проведення підготовчих дій суддя-доповідач доповідає про них колегії суддів, яка вирішує питання про проведення додаткових підготовчих дій у разі необхідності та призначення справи до розгляду. Про дату, час та місце розгляду справи повідомляються учасники справи, якщо справа відповідно до цього Кодексу розглядається з їх повідомленням.
З аналізу наведених норм вбачається, що учасники справи мають право брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб тощо.
Водночас зі змісту статей 194, 307 КАС України вбачається, що суд, який призначає справу до розгляду в судове засідання, зобов`язаний повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання.
Своєю чергою, статтею 311 КАС України врегульовано право суду апеляційної інстанції розглянути справу без повідомлення учасників (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами. Частиною першою цієї норми встановлено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі:
1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю;
2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання;
3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Аналіз статті 311 КАС України свідчить, що передумовою для розгляду справи судом є належне сповіщення всіх учасників справи про дату, час і місце розгляду справи (у сукупності), якщо така справа відповідно до вимог цього Кодексу повинна розглядатись з їхнім повідомленням. Належність означає інформування учасників справи у спосіб та за формою, передбаченою процесуальним законом.
До того ж, законодавець визначив виключний перелік обставин, за наявності яких апеляційний суд має право ухвалити рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Зазначені положення КАС України та їхній аналіз у сукупності вже викладався Верховним Судом у постанові від 07 грудня 2023 року в цій справі.
Між тим, як убачається з матеріалів справи, повістку про виклик у судове засідання на 21 лютого 2024 року суд апеляційної інстанції направив позивачу засобами електронного зв`язку, а саме: на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 
Жодних доказів про отримання повістки про виклик ОСОБА_3 матеріали справи не містять, як і доказів того, що її було направлено альтернативними засобами, зокрема засобами поштового зв`язку на адресу позивача.
Незважаючи на це, Сьомий апеляційний адміністративний суд постановив ухвалу від 21 лютого 2024 року про розгляд справи у порядку письмового провадження, зазначаючи про неявку сторін, які були належним чином повідомлені про розгляд справи.
Утім, це твердження апеляційного суду спростовується матеріалами справи, адже ОСОБА_3 не був належним чином повідомлений про судове засідання, призначене на 21 лютого 2024 року.
За таких обставин, під час нового апеляційного розгляду справи № 675/427/17 Сьомий апеляційний адміністративний суд не врахував висновки суду касаційної інстанції у постанові від 07 грудня 2023 року та повторно допустив ті ж самі порушення норм процесуального права, що й при попередньому розгляді апеляційної скарги ОСОБА_3 . 
Окрім того, суд апеляційної інстанції знову не вирішив клопотання позивача про забезпечення його участі в судовому засіданні у режимі відеоконференції, яка викладене у апеляційній скарзі.
Узагальнюючи викладене Суд зауважує, що суть допущеного судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права, як уперше, так і повторно, полягає у неналежному повідомленні позивача про дату, час і місце розгляду справи та нерозгляді його клопотання про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.
Так, частина перша статті 311 КАС України унормовує, що існують обставини, коли суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження, зокрема, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю (пункт 1); неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання (пункт 2).
Саме на пункти 1, 2 частини першої статті 311 КАС України суд апеляційної інстанції послався в ухвалі від 21 лютого 2024 року про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження.
Однак у цій справі обставини, передбачені пунктами 1, 2 частини першої статті 311 КАС України, не існували, оскільки, по-перше, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 просив призначити дату та час розгляду апеляційної скарги й забезпечити його участь в режимі відеоконференції для надання пояснень, доповнень та заперечень; по-друге, матеріали справи не містять доказів повідомлення ОСОБА_3 про дату, час і місце розгляду справи.
Верховний Суд повторно наголошує на тому, що право бути почутим є одним з ключових принципів процесуальної справедливості, яка передбачена статтею 129 Конституції України і статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року. Учасник справи повинен мати можливість захистити свою позицію в суді. Така можливість сприяє дотриманню принципу змагальності через право особи бути почутою та прийняттю обґрунтованого і справедливого рішення. Загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи та хід її розгляду.
Такі принципи адміністративного судочинства як рівність усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, зокрема, віднесено право знати про дату, час і місце судового розгляду справи, про всі судові рішення, які ухвалюються в справі та стосуються їхніх інтересів, а також право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення.
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод закріплює право особи на справедливий суд, складовою якого є право на доступ до правосуддя, що реалізується шляхом забезпечення рівності учасників справи.
У рішенні від 08 листопада 2018 року у справі «Созонов та інші проти України» ЄСПЛ зазначив, що загальна концепція справедливого судочинства, яка охоплює основний принцип, згідно з яким провадження має бути змагальним, вимагає, щоб особа була поінформована про порушення справи. Принцип рівності вимагає, щоб кожній стороні була надана розумна можливість представити свою справу за умов, які не ставлять її в істотно несприятливе становище у порівнянні з іншою стороною. ЄСПЛ дійшов до висновку, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати, чи були повістки чи інші судові документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, зобов`язані фіксувати таку інформацію у тексті рішення. У разі невручення стороні належним чином судових документів, вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні.
У рішенні ЄСПЛ від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03; пункт 26) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
На основі зазначеного Верховний Суд констатує порушення судом апеляційної інстанції обов`язку завчасного і належного повідомлення учасників справи про дату, час і місце розгляду справи. Це становить безумовну підставу для констатації порушення норм процесуального права, що, у свою чергу, тягне за собою обов`язкове скасування судового рішення.
Відтак, суд апеляційної інстанцій з порушенням норм процесуального права, а саме статті 311 КАС України, розглянув цю справу у порядку письмового провадження, позбавивши позивача права на справедливий апеляційний перегляд справи.
Відповідно до пункту 3 частини третьої статті 353 КАС України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто адміністративними судами за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
Згідно з частиною четвертою статті 353 КАС України справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом.
Оскільки касаційна скарга не містить доводів щодо порушень, допущених судом першої інстанції, Суд не вбачає підстав для скасування рішення місцевого суду.
Ураховуючи наведене та приписи статті 353 КАС України, касаційну скаргу належить задовольнити частково, а оскаржувану постанову апеляційного суду - скасувати із направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.
V. СУДОВІ ВИТРАТИ
З огляду на результат касаційного розгляду справи судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 травня 2024 року скасувати, а справу №675/427/17 направити на новий апеляційний розгляд до Сьомого апеляційного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді	В.М. Соколов Л.О. Єресько   А.Г. Загороднюк