ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

22 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/27686/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2026 року (суддя С.О. Конєва) у справі № 160/27686/25 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення відповідача №1997 від 03 вересня 2025 року за результатами розгляду рапорту позивача від 29 серпня 2025 року про звільнення з військової служби відповідно до п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу), а саме: у зв`язку з необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю з числа осіб з інвалідністю ІІ групи;
- зобов`язати відповідача повторно розглянути рапорт позивача від 29 серпня 2025 року про звільнення з військової служби відповідно до п.п. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та прийняти за результатами розгляду рішення про звільнення позивача з військової служби. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач не погоджується із рішенням відповідача за результатами розгляду рапорту, вважає його протиправним посилаючись на те, що сестра позивача постійно проживає в США, є громадянкою США, відтак, вона не є членом сім`ї його матері та реально не може здійснювати за нею постійний догляд через ці обставини, що у розумінні приписів ч.12 ст.26 Закону вважається, що така особа є відсутньою, у зв`язку з чим, на переконання позивача, він має право на звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю, особою, з інвалідністю.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2026 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Військової частини НОМЕР_1 , оформлене листом від 03.09.2025р. за №1997 про відмову у звільненні з військової служби за підпунктом «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ (у зв`язку з не необхідністю постійного догляду за своєю матір`ю, ОСОБА_2 , особою з інвалідністю І групи ), за рапортом позивача від 29.08.2025р.;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 розглянути рапорт позивача від 29.08.2025р. 
про звільнення з військової служби, повторно, та прийняти вмотивоване рішення з урахуванням правових висновків, викладених у даному судовому рішенні у відповідності до вимог абз. 2 ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовлено.
Судом першої інстанції зазначено, що абзац тринадцятий пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону №2232-XII регламентує можливість звільнення військовослужбовця з військової служби через необхідність постійного догляду за одним із батьків - в даному випадку особою з інвалідністю І групи. При цьому, така підстава є правомірною за умови, якщо інший член сім`ї першого або другого ступеня споріднення через об`єктивні причини не може виконувати відповідні обов`язки (такі обставини встановлюються і враховуються в кожному конкретному випадку).
Суд першої інстанції звернув увагу, що вказану норму слід тлумачити не лише як їх юридичну чи фізичну відсутність, але й як об`єктивну неможливість виконання такими членами сім`ї, зокрема першого ступеня споріднення обов`язків по здійсненню постійного догляду за особою, з певних об`єктивно існуючих причин.
Суд першої інстанції вказав, що фізична наявність дочки, яка не проживає з матір`ю однією сім`єю, не є членом її сім`ї, і на даний час є громадянкою іншої держави (громадянкою США згідно копії паспорту) та проживає в іншій країні вказує на ту обставину, що з об`єктивних причин дочка не має змоги і можливості здійснювати (а мати отримувати) відповідний догляд.
Ураховуючи наведені встановлені обставини, суд першої інстанції дійшов до висновку, що дочка ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю І групи та потребує постійного стороннього догляду, не може здійснювати реальний постійних догляд за своєю матір`ю.
Наявність інших осіб, які б мали можливість здійснювати такий догляд, крім позивача, за матір`ю позивача, судом першої інстанції не встановлено, а відповідачем таких доказів не надано.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю догляду за своєю матір`ю, особою з інвалідністю І групи, яка потребує постійного догляду згідно відомостей, які містяться у Довідці до акту МСЕК серії 12 ААГ № 571059 від 22.04.2024р., подані позивачем до рапорту від 29.08.2025р. копії документів були та є достатніми підставами для звільнення позивача з військової служби за підпунктом «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232-ХІІ, а відтак, оспорюване рішення, оформлене листом від 03.09.2025р. за №1997, про відмову у звільненні з військової служби, слід визнати протиправним та скасувати.
Суд першої інстанції вважав, що з метою захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача розглянути рапорт позивача про звільнення його з військової служби від 29.08.2025р. повторно та прийняти вмотивоване рішення з урахуванням правових висновків, викладених у судовому рішенні у відповідності до вимог абз. 2 ч.4 ст.245 Кодексу адміністративного судочинства України.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що за документами вбачається наявність працездатної особи першого ступеня споріднення – ОСОБА_3 , яка є рідною сестрою позивача, донькою ОСОБА_2 та в силу закону зобов`язана доглядати за своїми батьками. Зауважує, що докази неможливості ОСОБА_3 здійснювати догляд за її батьками позивач не подав. Відтак, скаржник наполягає, що ним правомірно відмовлено у задоволенні рапорту позивача про звільнення з військової служби від 29.08.2025р..
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що позивач з 02.01.2025р. проходить військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 .
29.08.2025р. позивач звернувся до свого безпосереднього командира (по команді) з рапортом в/ч НОМЕР_1 із рапортом про звільнення з військової служби відповідно до п.п. «г» пункту 2 частини 4 та абзацу 13 пункту 3 ч. 12 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з підстав, а саме: у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю І чи ІІ групи та його не бажанням продовжувати військову службу, що підтверджено змістом копії наведеного рапорту.
Також зі змісту рапорту вбачається, що до нього позивачем були долучені наступні копії нотаріально засвідчених документів: копія паспорту паспорта; свідоцтво про народження; картка фізичної особи-платника податків позивача; військовий квиток позивача; паспорт батька ОСОБА_4 ; картка фізичної особи-платника податків ОСОБА_4 ; довідка МСЕК серії 12 ААГ №562796; паспорт матері ОСОБА_2 ; картка фізичної особи-платника ОСОБА_2 ; довідка МСЕК серії 12 ААГ №571059; Акт сумісного проживання з батьками; свідоцтво про шлюб батьків – ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ..
За результатами розгляду зазначеного рапорту позивача відповідачем було прийняте рішення, оформлене листом від 03.09.2025р. №1997, зі змісту якого вбачається, що у зв`язку із тим, що з наданого пакету документів та Акту від 14.08.2025р. №7 ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається наявність працездатної особи першого ступеня споріднення – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є рідною сестрою позивача та рідною донькою ОСОБА_2 (матері позивача), яка в силу закону зобов`язана доглядати та утримувати своїх батьків, позивачеві у звільнення з військової служби у зв`язку з необхідністю постійного догляду за його матір`ю – ОСОБА_2 , було відмовлено.
Не погодившись із рішенням відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Закон України від 25.03.1992 № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Частиною першою статті 3 Закону № 2232-XII визначено, що правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, цей Закон, Закон України «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє до тепер.
Відповідно до пп. «г» п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану: через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Відповідно до абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII військовослужбовці звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин на підставі необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Зі змісту матеріалів справи вбачається, що позивачем подано до відповідача рапорт про звільнення позивача з військової служби на підставі пп.«г» п.2 ч.4, абз.13 п.3 ч.12 ст.26 Закону № 2232-XII.
Наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 затверджено Інструкцію про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (далі Інструкція №170).
Приписи п. 14.30 Розділу XIV Інструкції №170 визначають, що керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки, протягом одного календарного дня після одержання заяви військовослужбовця або запиту від військової частини про перевірку сімейного стану військовослужбовця призначає комісію.
За результатами перевірки комісія складає акт перевірки сімейного стану військовослужбовця за формою, визначеною у додатку 23 до цієї Інструкції, який не пізніше п`яти календарних днів з дати його складання надсилає командиру (начальнику) військової частини, який надіслав запит, а також військовослужбовцю.
Матеріали справи містять акт №7 від 14.08.2025 року, який складено Покровсько-Тернівським районним у м. Кривий ІНФОРМАЦІЯ_3 про обстеження сімейного стану позивача, із зазначенням інформації про наявність чи відсутність інших осіб, які здійснюють або можуть здійснювати постійний догляд за ОСОБА_2 , яка має І групу інвалідності згідно довідки до акта огляду МСЕК серія 12 ААГ №571059.
Скаржник заважує, що ним правомірно відмовлено у звільненні позивача з військової служби за рапортом, адже за змістом згаданого акту від 14.08.2025 року комісія РТЦК та СП встановила наявність у ОСОБА_2 (матері позивача) працездатної особи першого ступеня споріднення – доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка в силу закону зобов`язана доглядати за своїми батьками.
У спірному випадку скаржник не заперечує, що позивач згідно абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII має необхідність здійснювати постійний догляд за його матір`ю ОСОБА_2 , яка є особою з інвалідністю І групи, проте скаржник наголошує, що матір позивача має члена сім`ї першого ступеня споріднення – доньку ОСОБА_5 , яка є працездатною та сама постійного догляду не потребує.
Апеляційний суд враховує, що Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 27.02.2025 у справі № 380/16966/24 та від 07.05.2025 у справі № 420/30227/24 сформував висновки, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з умов, які визначено абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII:
- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;
- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
При цьому, «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин, то така особа відсутня у розумінні приписів абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII.
Як правильно дослідив суд першої інстанції, позивачем відповідачу надавалися відомості про те, що його сестра ОСОБА_5 , є громадянкою США, постійно проживає у Сполучених Штатах Америки, відтак, не може здійснювати постійний догляд за своєю матір`ю, що було підтверджено копією паспорту сестри позивача № НОМЕР_2 .
В свою чергу, акт №7 від 14.08.2025 року РТЦК та СП не містить відомостей про проживання за однієї адресою ОСОБА_2 разом з її донькою ОСОБА_5 ..
Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано вказав, що фізична наявність дочки ОСОБА_5 , яка не проживає з матір`ю ОСОБА_2 , і на даний час є громадянкою іншої держави та проживає в іншій країні вказує на ту обставину, що з об`єктивних причин дочка не має змоги і можливості здійснювати (а мати отримувати) відповідний догляд.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_5  реально не може здійснювати постійний догляд за її матір`ю ОСОБА_2 з об`єктивних причин, а тому особа відсутня у розумінні приписів абз. 13 п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232-XII.
За цих обставин, апеляційний суд відхиляє аргументи скаржника про те, що ним правомірно відмовлено у звільненні позивача з військової служби за рапортом через наявність у ОСОБА_2 (матері позивача) працездатної особи першого ступеня споріднення – доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Інші аргументи на підтвердження правомірності відмови у звільненні позивача із військової служби скаржником не наведено.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення відповідача, оформлене листом від 03.09.2025р. за №1997, про відмову позивачу у звільненні з військової служби є протиправним та підлягає скасуванню.
Підсумовуючи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує. 
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2026 року у справі №160/27686/25 – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 22.06.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров