Справа № 953/2805/26
н/п 2/953/2437/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 травня 2026 року
Київський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Вітюка Р.В.,
за участю секретаря судового засідання Глазько С.О.
учасники справи у судове засідання не з`явились
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства "Універсал банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст заявлених вимог
У березні2026року Акціонерне товариство "Універсалбанк" (далі – Банк) звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 (далі –  ОСОБА_1 ) про стягнення заборгованості за договором позики. У позові вказав, що у разі неявки відповідача не заперечує проти розгляду справи у його відсутність та ухвалення заочного рішення.
Позовна заява мотивована неналежним виконанням договірного зобов`язання щодо своєчасного та повного повернення коштів отриманих у користування та сплати процентів і комісії.
Виклад позиції відповідача
24.03.2026 від відповідача до суду надійшла заява, в якій він вказав, що позовні вимоги не визнає, просить розгляд справи проводити за його відсутності у зв`язку з перебуванням за межами України, просив застосувати наслідки сплину позовної давності, щодо суті позовних вимог нічого не зазначив. 
Процесуальні дії у справі
Суд ухвалою від 16.03.2026відкрив спрощене позовне провадження за клопотанням позивача та призначив справу до розгляду.
Розгляд справи відкладався, зокрема, до 14.05.2026.
14.05.2026учасники справи у судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивач отримав судову повістку в електронному кабінеті, що підтверджується довідкою суду. Відповідач повідомлявся шляхом направлення ухвали про відкриття провадження та судової повістки на адресу його реєстрації. Поштові повідомлення повернулись з відмітками: "адресат відсутній", що згідно зі ст. 128, 272 ЦПК України та усталеною практикою Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17, Верховного Суду від 09.11.2023 у справі № 753/114/22) вважається належним повідомленням. 
Крім того, суд враховує подані відповідачем пояснення, що вказує про обізнаність щодо наявності судового провадження та його суті і його заяву про розгляд справи без його участі.
Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (частина перша статті 223 ЦПК України).
За таких, обставин, ураховуючи належне повідомлення сторін у справі, заяву відповідача про розгляд справи у його відсутність, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність учасників справи.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України.
Фактичні обставини, встановлені судом
26.09.2019відповідач, маючи намір отримати банківські послуги, ініціював договірні відносини з позивачем шляхом підписання анкети-заяви, яка є невід`ємною частиною договору про надання банківських послуг.
Ця анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг.
Умови кредитування передбачали нарахування процентів за користування кредитними коштами у розмірі 3,1 % на місяць від суми залишку заборгованості, а у випадку прострочення зобов`язань - збільшення процентної ставки до 6,2% на місяць на суму простроченої заборгованості.
На виконання цього договору відповідач отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.
Зокрема, відповідачеві був відкритий рахунок НОМЕР_1 , видана банківська картка НОМЕР_2 .
Відповідно до виписки з банківського рахунку та довідки про встановлення ліміту 26.09.2019 відповідач почав користуватись банківськими послугами й отримав кредитний ліміт у розмірі 15000,00 грн на поточний рахунок за кредитною карткою, який пізніше був змінений до 30000,00 грн.
Аналіз банківських транзакцій підтверджує використання відповідачем кредитного ліміту та здійснення ним операцій з поповнення карткового рахунку.
Станом на 01.12.2025баланс на його рахунку становить мінус 44 020,22грн, що відображає суму використаного та неповернутого кредитного ліміту.
Мотиви суду
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (див. постанову Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15).
При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 № 913/618/21, у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач.
Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
Позивач довів порушення відповідачем умов цього договору шляхом неналежного виконання обов`язку з повернення кредитних коштів та сплати процентів.
Натомість відповідач не надав суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували повне або часткове погашення існуючої кредитної заборгованості.
Суд перевірив розрахунок заборгованості, наданий Банком, визнав його обґрунтованим і таким, що підтверджується відповідними первинними документами.
Відповідач не надав суду доказів, які б спростовували або ставили під сумнів обґрунтованість наданого позивачем розрахунку. Жодних заперечень щодо суті заявлених вимог, не отримання кредитних коштів, не укладення договору відповідач не висловив, контррозрахунку не надав.
При цьому, як зазначено у постанові Верховного Суду від 08.06.2022 № 913/618/21, у справі про стягнення заборгованості, доказувати факт здійснення відповідачем оплати, заявленої позивачем до стягнення, має саме відповідач, а не позивач.
Щодо позовної давності
Відповідач у поясненнях заявив про застосування позовної давності.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина третя статті 267 ЦК України).
Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263 та 264 Цивільного кодексу України.
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме продовження позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" (далі – Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX.
Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06.09.2023 року у справі № 910/18489/20.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2".
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Поряд із цим Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" (далі – Закон № 2120-ІХ) розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257–259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ "Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини" (далі – Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
Отже, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився.
4 вересня 2025 року набрав чинності Закон України "Про внесення зміни до розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності" від 14.05.2025 № 4434-IX. Закон скасовує зупинення строків позовної давності на період дії воєнного стану, шляхом виключення п. 19 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України. Тобто перебіг позовної давності поновлено з 04.09.2025.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24 сформувала висновок, що в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року – на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року – на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.
З матеріалів справи вбачається, що договір між сторонами укладено 26.09.2019
Погашення кредиту та відсотків здійснюється Клієнтом щомісяця (після завершення Пільгового періоду) в такому порядку: розрахунковим періодом для погашення відсотків за Кредитом вважається календарний місяць, наступний за звітним місяцем. Клієнт доручає Банку здійснювати списання грошей з його поточного рахунку за рахунок власних коштів, а в разі їхньої відсутності - за рахунок Кредитного ліміту, в розмірі відсотків, які підлягають сплаті за цим Договором, з 1 числа до останнього календарного місяця, наступного за звітним (після завершення Пільгового періоду). Клієнт зобов`язаний здійснити внесення коштів у готівковій або безготівковій формі в сумі нарахованих відсотків до 23:55 останнього дня календарного місяця, наступного за звітним (п. 5.10. Правил).
Отже, зобов`язання з повернення кредиту та відсотків у відповідача виникало щомісячно після використання кредитних коштів.
При цьому враховуючи законодавче продовження (з 02.04.2020), а потім зупинення (з 30.01.2024) строку позовної давності, а потім його поновлення (з 04.09.2025), то навіть з моменту укладення договору (26.09.2019) строк позовної давності не сплив станом на момент продовження (02.04.2020) і на момент звернення з позовом до суду (09.03.2026), оскільки з 26.09.20219 (укладення договору) до 02.04.2020 (продовження строку позовної давності) минуло менше семи місяців і після поновлення перебігу строку позовної давності (04.09.2025) і до звернення з позовом (09.03.2026) минуло менше восьми місяців, тобто загальний строк, коли діяли правила позовної давності складає менше п`ятнадцяти місяців, відповідно менше трьох років (загального строку позовної давності). А тому підстави для застосування позовної давності відсутні. Тому суд відхиляє відповідні доводи відповідача як необгрунтовані. 
Жодних інших заперечень щодо суті позовних вимог відповідач не навів.
Висновки за результатами розгляду заяви
Отже, позовні вимоги Банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі.
Судові витрати
Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2 662,40 грн.
Керуючись статтями 2, 4, 13, 19, 76 – 81, 141,223, 263 – 265, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
1. Позовні вимоги Акціонерного товариства "Універсал банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
2. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Універсал Банк" суму заборгованості за договором про надання банківських послуг "Monobank" від 26.09.2019 в розмірі 44 020,22 грн.
3. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства "Універсал Банк" витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 662,40 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи: 
Позивач: Акціонерне товариство "Універсал Банк" (адреса: 04114, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19, код ЄДРПОУ 21133352)
Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 )
Повний текст складено та підписано 14.05.2026.

Суддя          Роман ВІТЮК