П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2026 року м. Київ

Справа №361/1763/25
Провадження: № 22-ц/824/11250/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Верланова С. М., Нежури В. А.
секретар Лаврук Ю. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Білобловського Сергія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 
на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2026 року, постановлену під головуванням судді Петришин Н. М.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ІнвестохіллсВеста», треті особи: реєстратор Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Лужецький Дмитро Леонідович, ОСОБА_2 , про витребування об`єкта нерухомого майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», треті особи: державний реєстратор Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Лужецький Д.Л., ОСОБА_2 , про скасування рішення державного реєстратора та витребування майна з чужого незаконного володіння.
В ході розгляду справи позивач звернувся із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , яка є предметом спору.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2025 року заяву про забезпечення позову задоволено та накладено арешт на вказану квартиру.
В подальшому, представник ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» Арсемікова І.В. звернулася до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, посилаючись на те, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 01 квітня 2024 року відкрито провадження у справі № 910/3027/24 про банкрутство товариства, а постановою цього ж суду від 09 червня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Заявник зазначав, що відповідно до положень статті 59 Кодексу України з процедур банкрутства з дня визнання боржника банкрутом скасовуються арешти та інші обмеження щодо розпорядження його майном, а накладення нових арештів не допускається. Також представник відповідача вказувала, що всі майнові спори за участю боржника підлягають розгляду господарським судом у межах справи про банкрутство, у зв`язку з чим просила скасувати накладений арешт та передати матеріали справи до господарського суду.
Заперечуючи проти задоволення клопотання в частині скасування заходів забезпечення позову, представник позивача зазначав, що потреба у забезпеченні позову не відпала, а навпаки стала більш актуальною, оскільки під час дії накладеного арешту в межах процедури банкрутства було проведено аукціон з продажу спірної квартири та визначено її покупця. На думку позивача, саме завдяки існуванню арешту право власності на спірне майно не було зареєстровано за переможцем аукціону, а тому скасування забезпечення позову створить реальну загрозу подальшого відчуження квартири та ускладнить або зробить неможливим ефективний захист прав позивача у разі задоволення позову.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2026 року матеріали цивільної справи № 361/1763/25 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ФК «ІнвестохіллсВеста», треті особи: реєстратор Шкарівської сільської ради Білоцерківського району Київської області Лужецький Д. Л., ОСОБА_2 , про витребування об`єкта нерухомого майна з чужого незаконного володіння, передано на розгляд до Господарського суду міста Києва.
Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2025 року у справі № 361/1763/25 у вигляді арешту квартири АДРЕСА_1 , що належить ТОВ «ФК «Інвестохіллс Веста».
Не погодившись із таким судовим рішенням в частині скасування заходів забезпечення позову, адвокат Білобловський С. В. в інтересах ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права просив скасувати ухвалу в оскаржуваній частині та постановити нову про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для скасування заходів забезпечення позову. Вказував, що предметом заявленого позову є витребування з чужого незаконного володіння квартири та скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації права власності на спірне майно, а тому накладений арешт був застосований саме з метою збереження предмета спору та недопущення його відчуження до остаточного вирішення справи по суті.
Посилався на те, що передача справи для розгляду до господарського суду в межах справи про банкрутство відповідача не свідчить про припинення спору між сторонами та не означає відпадіння потреби у забезпеченні позову, оскільки розгляд справи фактично продовжується в іншій юрисдикції. Наголошував, що на момент постановлення оскаржуваної ухвали жодного судового рішення по суті спору ухвалено не було, а відтак відсутні передбачені процесуальним законом підстави для скасування раніше вжитих заходів забезпечення позову.
Крім того, зазначав, що необхідність подальшого існування арешту стала ще більш очевидною з огляду на те, що під час процедури банкрутства ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» спірна квартира була реалізована на аукціоні. На його переконання, саме завдяки накладеному арешту переможець аукціону не зміг зареєструвати за собою право власності на спірне майно, що унеможливило його подальше відчуження та забезпечило збереження предмета спору до вирішення справи судом. У зв`язку з цим вважав, що скасування арешту створює реальну загрозу переходу права власності на квартиру до третіх осіб та може істотно ускладнити або навіть унеможливити ефективний захист його прав у разі задоволення позову.
Також, вказував, що суд першої інстанції безпідставно застосував положення статті 59 Кодексу України з процедур банкрутства як самостійну підставу для скасування заходів забезпечення позову. Зазначав, що питання скасування арештів та інших обмежень щодо майна боржника у процедурі банкрутства має вирішуватися господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, а не судом, який одночасно передає спір за належною юрисдикцією. На переконання апелянта, оскаржувана ухвала в частині скасування заходів забезпечення позову суперечить положенням статей 149, 158 ЦПК України та усталеній практиці Верховного Суду, відповідно до якої забезпечення позову не підлягає скасуванню за відсутності обставин, що свідчать про відпадіння потреби у його застосуванні.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 11 травня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
У відзиві на апеляційну скаргу та письмових поясненнях представники ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» Ільїнова І. В. та Арсемікова І. В. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції в оскаржуваній частині без змін. Зазначали, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для скасування арешту, накладеного на спірну квартиру.
Посилалися на те, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 01 квітня 2024 року відкрито провадження у справі про банкрутство ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», а постановою цього ж суду від 09 червня 2025 року товариство визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. У зв`язку з цим відповідач перебуває в особливому правовому режимі, визначеному Кодексом України з процедур банкрутства, а всі спори щодо майна боржника підлягають розгляду виключно в межах справи про банкрутство господарським судом.
Представники товариства наголошували, що відповідно до частини першої статті 59 Кодексу України з процедур банкрутства з дня ухвалення постанови про визнання боржника банкрутом скасовуються всі арешти та інші обмеження щодо розпорядження його майном, а накладення нових арештів або інших обмежень не допускається. На їх переконання, наведена норма має імперативний характер та не залишає суду дискреції щодо вирішення питання про подальше існування таких обмежень.
Також зазначали, що після відкриття ліквідаційної процедури функції щодо управління майном банкрута, його збереження, формування ліквідаційної маси та реалізації майна переходять до ліквідатора, а тому подальше існування арешту суперечить цілям та завданням процедури банкрутства, спрямованої на формування ліквідаційної маси та задоволення вимог усіх кредиторів у встановленому законом порядку.
Крім того, відповідач звертав увагу на те, що провадження у справі про банкрутство є спеціальним видом судового провадження, норми якого мають пріоритет над загальними положеннями цивільного процесуального законодавства. На думку представників товариства, з моменту відкриття провадження у справі про банкрутство всі майнові спори щодо боржника повинні концентруватися в одному судовому провадженні, а тому саме господарський суд має здійснювати судовий контроль за складом ліквідаційної маси та майном боржника.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, представники товариства вказували, що сама по собі наявність спору щодо права власності на квартиру не може бути підставою для збереження арешту всупереч прямим приписам статті 59 Кодексу України з процедур банкрутства. На їх переконання, після визнання боржника банкрутом арешти та інші обмеження щодо розпорядження його майном підлягають безумовному скасуванню незалежно від підстав їх накладення та незалежно від того, яким судом вони були застосовані.
Також представники відповідача зазначали, що суд першої інстанції, розглядаючи клопотання про скасування заходів забезпечення позову, діяв у межах повноважень, наданих йому статтею 158 ЦПК України, яка передбачає право суду за вмотивованим клопотанням учасника справи скасувати застосовані заходи забезпечення позову. 
В судовому засіданні адвокат Білобловський С. В. в інтересах ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.
Представник ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» адвокат Арсемікова І.В. заперечувала проти доводів апеляційної скарги та вважала їх необґрунтованими.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Вислухавши пояснення учасників справи які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 листопада 2025 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 69,5 кв.м, житловою площею 42,3 кв.м, яка належить на праві власності ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста».
Вподальшому,представник ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» Арсемікова І. В. звернулася до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, посилаючись на те, що щодо товариства відкрито провадження у справі про банкрутство, а постановою Господарського суду міста Києва від 09 червня 2025 року відповідача визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. На думку заявника, з урахуванням положень статті 59 Кодексу України з процедур банкрутства накладений арешт на майно боржника підлягає скасуванню, а всі майнові спори за участю боржника мають розглядатися господарським судом у межах справи про банкрутство.
Задовольняючи клопотання представника відповідача в цій частині, суд першої інстанції виходив із того, що після визнання ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури на спірні правовідносини поширюються приписи статті 59 Кодексу України з процедур банкрутства, відповідно до яких арешти та інші обмеження щодо розпорядження майном банкрута підлягають скасуванню, а накладення нових арештів не допускається. У зв`язку з цим, суд дійшов висновку про необхідність скасування накладеного арешту на спірну квартиру одночасно з передачею справи для подальшого розгляду до господарського суду в межах справи про банкрутство відповідача.
Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до положень статей 149-159 ЦПК України забезпечення позову є самостійним процесуальним інститутом, спрямованим на гарантування реального та ефективного виконання майбутнього судового рішення, а також на недопущення порушення прав та інтересів особи під час розгляду спору.
За своєю правовою природою забезпечення позову є тимчасовим обмеженням прав відповідача або інших осіб, яке застосовується виключно з метою збереження існуючого становища сторін та забезпечення можливості реального виконання судового рішення у разі задоволення позову.
Відповідно до частин першої, четвертої та дев`ятої статті 158 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані лише за наявності належних правових підстав. При цьому суд повинен встановити, що потреба у забезпеченні позову відпала, змінилися обставини, які стали підставою для його застосування, або що подальше існування таких заходів перешкоджає належному захисту прав та інтересів учасників справи.
Разом з тим, у даній справі підставою для скасування арешту суд першої інстанції визначив не відсутність необхідності у подальшому існуванні заходів забезпечення позову, а застосування положень статті 59 Кодексу України з процедур банкрутства у зв`язку з визнанням ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» банкрутом та відкриттям ліквідаційної процедури.
Відповідно до преамбули Кодексу України з процедур банкрутства цей Кодекс встановлює умови та порядок відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом з метою задоволення вимог кредиторів та визначає спеціальний порядок здійснення судового контролю за майном боржника.
Згідно з частиною першою статті 59 Кодексу України з процедур банкрутства з дня ухвалення господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом скасовуються арешти та інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника, а накладення нових арештів або інших обмежень не допускається.
Водночас Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що провадження у справах про банкрутство є самостійним видом судового провадження, яке характеризується особливим правовим режимом, специфічністю цілей та завдань процедури банкрутства, особливим суб`єктним складом її учасників та спеціальним порядком здійснення судового контролю за майном боржника.
Так, у постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 04 вересня 2024 року у справі № 911/2308/23 (369/2814/23) зазначено, що господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство (неплатоспроможність), наділений процесуальними повноваженнями скасовувати арешти або інші обмеження щодо розпорядження майном боржника, накладені судами інших юрисдикцій задля забезпечення приватноправових інтересів третіх осіб. При цьому, Верховний Суд дійшов висновку, що питання щодо заміни або скасування таких заходів забезпечення належить до юрисдикції саме господарського суду, який здійснює провадження у справі про банкрутство боржника.
Аналогічний підхід висловлений Верховним Судом у постанові від 14 березня 2018 року у справі № 10/Б-5022/1359/2011, у якій зазначено, що розгляд заяв та клопотань, пов`язаних зі звільненням майна боржника від арештів та інших обтяжень у процедурі банкрутства, відбувається виключно в межах справи про банкрутство.
Отже, наведені положення законодавства та правові висновки Верховного Суду свідчать про те, що після відкриття провадження у справі про банкрутство питання щодо застосування наслідків, передбачених статтею 59 Кодексу України з процедур банкрутства, належить до компетенції господарського суду, який здійснює провадження у справі про банкрутство боржника.
Установивши, що спір підлягає подальшому розгляду Господарським судом міста Києва в межах справи про банкрутство ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста», суд першої інстанції фактично визнав наявність підстав для застосування спеціального правового режиму, передбаченого Кодексом України з процедур банкрутства. Водночас, вирішуючи питання про скасування арешту, суд самостійно застосував наслідки, передбачені статтею 59 цього Кодексу, хоча оцінка наявності підстав для такого скасування та вирішення питання про подальшу долю арешту належали до компетенції господарського суду, який здійснює провадження у справі про банкрутство.
За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції передчасно застосував положення статті 59 Кодексу України з процедур банкрутства як підставу для скасування накладеного арешту.
Крім того, колегія суддів зазначає, що незалежно від наведених вище обставин та правових висновків Верховного Суду щодо компетенції господарського суду у вирішенні питань, пов`язаних із застосуванням наслідків, передбачених Кодексом України з процедур банкрутства, матеріали справи не містять відомостей про відпадіння підстав, з якими закон пов`язує можливість скасування заходів забезпечення позову.
Як убачається зі змісту позовної заяви та матеріалів справи, предметом даного спору є законність переходу права власності на спірну квартиру, а заявлені позовні вимоги спрямовані, зокрема, на скасування рішення державного реєстратора, визнання недійсними правочинів та витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння.
Отже, спірна квартира є безпосереднім об`єктом спірних правовідносин та предметом заявлених позовних вимог.
Колегія суддів також враховує, що під час розгляду заяви про скасування заходів забезпечення позову представник позивача посилався на проведення у межах процедури банкрутства аукціону з реалізації спірної квартири та наявність реальної загрози державної реєстрації права власності за переможцем такого аукціону.
Наведені обставини учасниками справи не спростовані та свідчать про те, що ризики, для усунення яких свого часу були застосовані заходи забезпечення позову не втратили своєї актуальності.
Отже, враховуючи, що розгляд спору фактично продовжується в межах іншого судового провадження, судове рішення по суті позовних вимог не ухвалене, потреба у забезпеченні позову не відпала, а питання щодо наявності підстав для застосування статті 59 Кодексу України з процедур банкрутства та подальшої долі арешту майна боржника належить до компетенції господарського суду, який здійснює провадження у справі про банкрутство, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для скасування накладеного арешту на спірну квартиру.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За таких обставин ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині не може вважатися законною та обґрунтованою і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні клопотання ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» щодо скасування заходів забезпечення позову.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Білобловського Сергія Володимировича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 08 квітня 2026 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні клопотання ТОВ «Фінансова компанія «Інвестохіллс Веста» про скасування заходів забезпечення позову.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України. 

Повне судове рішення складено 19 червня 2026 року. 

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура