ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/5956/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, – Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовною заявою, в якій просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення №135050016885 від 16.04.2025 Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо відмови у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 з врахуванням до страхового стажу періодів роботи на території російської федерації (з 27.01.1992 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 30.04.2002, з 01.05.2002 по 28.02.2009, з 21.04.2012 по 30.09.2012, з 05.10.2012 по 26.03.2013, з 20.05.2013 по 19.03.2014, з 19.05.2014 по 23.03.2015, з 25.07.2015 по 09.07.2016, з 19.08.2016 по 17.07.2017), що підтверджується відповідними записами трудової книжки серії НОМЕР_1 та вкладишем до неї серії НОМЕР_2 ;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 13.09.2024, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи на території російської федерації: з 27.01.1992 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 30.04.2002, з 01.05.2002 по 28.02.2009, з 21.04.2012 по 30.09.2012, з 05.10.2012 по 26.03.2013, з 20.05.2013 по 19.03.2014, з 19.05.2014 по 23.03.2015, з 25.07.2015 по 09.07.2016, з 19.08.2016 по 17.07.2017, та здійснити виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що є пенсіонером по інвалідності ІІ групи внаслідок загального захворювання, перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області з 13.09.2024 та отримує пенсію, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 09.04.2025 позивач звернувся до пенсійного органу із заявою про зарахування до страхового стажу періодів роботи на території російської федерації. За результатом розгляду такої заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення №135050016885 від 16.04.2025 про відмову у перерахунку пенсії щодо зміни страхового стажу, набутого до 01.01.2004, з огляду на припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Позивач вважає таке рішення протиправним, оскільки спірні періоди роботи були відпрацьовані ним у час чинності зазначеної Угоди, а тому право на врахування цього стажу він вже набув. Припинення дії Угоди не може мати зворотної дії в часі та позбавляти особу прав, які виникли в період її дії. Стаж підтверджено записами трудової книжки, яка згідно зі ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є основним документом, що підтверджує стаж роботи. Просить позов задовольнити повністю.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що відповідно до п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, а для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Відповідач вказує, що до спірних правовідносин не можуть застосовуватись положення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, оскільки з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 28.11.2022 №1328 Україна вийшла з цієї Угоди, а Законом України №2783-IX від 01.12.2022 Україна вийшла з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах. Зазначає, що Пенсійний фонд України наділений виключними повноваженнями щодо призначення, перерахунку та виплати пенсій, і що це є дискреційним повноваженням, у здійснення якого суд не може втручатися. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій викладено пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень та мотиви їх відхилення. Позивач зазначає, що подана трудова книжка містить чіткі записи про періоди роботи із зазначенням дат прийняття та звільнення, підписами посадових осіб та печатками підприємств, відповідає вимогам п.3 Порядку №637 і є достатнім доказом стажу, а підтвердження стажу через реєстр застрахованих осіб є альтернативним способом, що застосовується за відсутності трудової книжки. Звертає увагу, що відповідно до ч.1 ст.70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів та ст.25 Закону України «Про міжнародні договори України» припинення дії міжнародного договору не впливає на права та зобов`язання, що виникли в результаті його виконання до припинення, а ч.2 ст.13 Угоди від 13.03.1992 передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць, що виникли відповідно до її положень, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди. Вказує також, що зарахування підтвердженого стажу при перерахунку пенсії не є дискреційним повноваженням органу, а є його обов`язком, а перевірка судом законності рішення суб`єкта владних повноважень не порушує принципу розподілу влади.
Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, – Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області – надійшли пояснення щодо позову, в яких підтримано позицію відповідача. Третя особа зазначає, що пенсію позивачу призначено по інвалідності з 13.09.2024 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заяву позивача від 09.04.2025 про перерахунок пенсії за принципом екстериторіальності розглядало Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яким і прийнято спірне рішення. Посилається на положення ст.24-1 Закону №1058-IV, Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2025 №562, а також на те, що з 01.01.2023 російська федерація припинила участь в Угоді від 13.03.1992, Україна вийшла з цієї Угоди, а у зв`язку із введенням воєнного стану припинено дипломатичні відносини з російською федерацією та органи Пенсійного фонду України позбавлені можливості здійснювати запити до органів пенсійного забезпечення російської федерації. Просить врахувати наведені пояснення.
Ухвалою судді від 14.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; на підставі п.2 ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок загального захворювання (інвалідність встановлена безстроково), що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААД №004693 від 17.09.2024.
З 13.09.2024 позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області як одержувач пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 22.04.1983 та вкладиша до неї серії НОМЕР_2 , а також уточнюючих довідок і архівних довідок підприємств, позивач у періоди з 27.01.1992 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 30.04.2002, з 01.05.2002 по 28.02.2009, з 21.04.2012 по 30.09.2012, з 05.10.2012 по 26.03.2013, з 20.05.2013 по 19.03.2014, з 19.05.2014 по 23.03.2015, з 25.07.2015 по 09.07.2016, з 19.08.2016 по 17.07.2017 працював на території російської федерації, зокрема в ТОВ «Содружество-Радужний», ТОВ «Содружество-Радужний-2», ВПП «АБС» на посадах водія та машиніста підйомника вахтово-експедиційним методом у місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі. Зазначені записи внесені послідовно, із зазначенням дня, місяця та року прийняття на роботу і звільнення, скріплені підписами посадових осіб відділів кадрів та печатками підприємств.
09.04.2025 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про зарахування до страхового стажу зазначених періодів роботи на території російської федерації.
За результатом розгляду заяви та доданих документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення про відмову у перерахунку пенсії №135050016885 від 16.04.2025, яким відмовлено ОСОБА_1 у перерахунку пенсії щодо зміни страхового стажу, набутого до 01.01.2004. Як вбачається зі змісту цього рішення, підставою для відмови стало те, що позивач надав уточнюючу довідку від 19.05.2000 №10 (ТОВ «Содружество-Радужний»), яка, на думку відповідача, видана після припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, а з 01.01.2023 російська федерація припинила участь у цій Угоді, у зв`язку з чим пенсії громадянам, які проживали/працювали на території російської федерації, призначаються на умовах, визначених Законом №1058-IV, із зарахуванням до страхового стажу періодів роботи на території РРФСР лише по 31.12.1991.
Про наявність та зміст рішення №135050016885 від 16.04.2025 позивач дізнався 19.03.2026 після отримання відповіді Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 12.03.2026 №1300-0903-8/40296 на адвокатський запит представника позивача від 04.03.2026, до якої було долучено копію спірного рішення та довідку про страховий стаж позивача. Доказів надсилання копії спірного рішення позивачу безпосередньо матеріали справи не містять.
Не погодившись із вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Змістом спірних правовідносин є відповідність оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень критеріям, визначеним у ч.2 ст.2 КАС України.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Відповідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Згідно зі ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Відповідно до ст.9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон №1058-IV).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.8 Закону №1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб – члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Відповідно до ч.1 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж – період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку – на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.4 Закону №1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, інших законів про пенсійне забезпечення, а також міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
Відповідно до ст.62 Закону України від 05.11.1991 №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі – Закон №1788-XII) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок №637). Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до ст.1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі – Угода від 13.03.1992) пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди і членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Статтею 5 Угоди від 13.03.1992 визначено, що ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав-учасниць Угоди.
Згідно з ч.2 ст.6 Угоди від 13.03.1992 для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набрання чинності цією Угодою. Обчислення пенсій провадиться із заробітку за періоди роботи, які зараховуються в трудовий стаж.
Відповідно до ч.2 ст.13 Угоди від 13.03.1992 пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Згідно з абзацами 2, 3 ст.6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14.01.1993 трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Відповідно до ч.1 ст.70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, яка набрала чинності для України 13.06.1986, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до положень цієї Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.
Відповідно до ст.25 Закону України від 29.06.2004 №1906-IV «Про міжнародні договори України» припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у м.москва. Зазначений міжнародний договір України припинив свою дію для України 19.06.2023.
Аналіз наведених норм вказує на те, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди від 13.03.1992, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію та її обчисленні. При цьому обчислення стажу здійснюється згідно із законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Спірні періоди роботи позивача на території російської федерації мали місце з 27.01.1992 по 17.07.2017, тобто у час, коли Угода від 13.03.1992 була чинною як для України, так і для російської федерації. Отже, право на врахування цього стажу позивач набув у період дії відповідних норм законодавства та міжнародних договорів.
Денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що ця Угода припинила породжувати зобов`язання для сторін у майбутньому, проте не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті її виконання до припинення. Такий висновок прямо випливає з ч.1 ст.70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, ст.25 Закону України «Про міжнародні договори України», а також з ч.2 ст.13 самої Угоди від 13.03.1992, згідно з якою пенсійні права громадян держав-учасниць, що виникли відповідно до її положень, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
За наявності чинних у період роботи особи положень Угоди, що передбачали відповідне право, така особа не може нести негативні наслідки у вигляді відмови у зарахуванні спірного періоду роботи до страхового стажу. Працюючи за межами України в період дії Угоди, позивач мав легітимні очікування щодо його пенсійного забезпечення та обґрунтовано розраховував на те, що набутий ним стаж буде врахований при вирішенні питань пенсійного забезпечення в Україні. Незарахування стажу роботи за період чинності міжнародної угоди у зв`язку з її подальшою денонсацією порушує принцип правової визначеності та конституційний принцип незворотності дії закону в часі, закріплений у ст.58 Конституції України.
Право на пенсію, обумовлене сплатою страхових внесків, є майновим правом у розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Оскільки позивач набув необхідний стаж у період дії відповідних норм законодавства та міжнародних угод, він мав законне сподівання на врахування цього стажу при обчисленні пенсії, що є невід`ємною частиною його права власності.
Суд відхиляє посилання відповідача на можливість підтвердження стажу виключно за даними реєстру застрахованих осіб, оскільки відповідно до ст.62 Закону №1788-XII та п.1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а підтвердження стажу через інші документи застосовується за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. Подана позивачем трудова книжка серії НОМЕР_1 та вкладиш до неї серії НОМЕР_2 містять послідовні записи про спірні періоди роботи із зазначенням дат прийняття та звільнення, скріплені підписами посадових осіб і печатками підприємств, а тому відповідають вимогам п.1 Порядку №637 та є достатнім доказом стажу. Жодних обставин, які б свідчили про недійсність, неточність або сумнівність зазначених записів, відповідач не навів.
Суд також відхиляє посилання третьої особи на положення ст.24-1 Закону №1058-IV та Порядок підтвердження нездійснення іншою державою пенсійних виплат, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2025 №562, оскільки ці положення регулюють зарахування до страхового стажу періодів трудової діяльності до 1 січня 1992 року за межами України в республіках колишнього Союзу РСР, тоді як спірні періоди роботи позивача мали місце після 1 січня 1992 року. Крім того, постанова Кабінету Міністрів України від 16.05.2025 №562 набрала чинності 20.05.2025, тобто після прийняття оскаржуваного рішення від 16.04.2025, і не могла застосовуватись при його прийнятті.
Суд відхиляє доводи відповідача про те, що зарахування стажу при перерахунку пенсії є дискреційним повноваженням органу Пенсійного фонду України, у здійснення якого суд не може втручатися. У питаннях зарахування підтвердженого трудового стажу при перерахунку пенсії територіальний орган Пенсійного фонду України діє не на власний розсуд, а в межах чітко визначених законом повноважень і зобов`язаний прийняти рішення відповідно до вимог закону. Якщо особа подала документи, що підтверджують наявність трудового стажу, орган Пенсійного фонду України не вправі відмовити у його зарахуванні з посиланням на власний розсуд. Перевірка судом законності рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність критеріям, визначеним ч.2 ст.2 КАС України, є завданням адміністративного судочинства та не порушує принципу розподілу влади.
Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.01.2025 у справі №620/3530/22.
Щодо незворотності дії закону в часі та збереження розпочатого процесу реалізації права суд враховує висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 19.06.2018 у справі №820/5348/17, згідно з яким розпочатий процес реалізації права за загальним правилом повинен бути завершений за чинним на момент початку такого процесу законом, що узгоджується з принципом правової визначеності.
З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, суд приходить висновку, що у відповідача були відсутні правові підстави для відмови у зарахуванні до страхового стажу позивача спірних періодів його роботи на території російської федерації, а тому оскаржуване рішення №135050016885 від 16.04.2025 є протиправним та підлягає скасуванню.
Як наслідок, обґрунтованими є і похідні вимоги про зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії з 13.09.2024 із зарахуванням спірних періодів роботи та з урахуванням раніше виплачених сум.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Відповідно до ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Таким чином, шляхом співставлення зібраних по справі доказів, з урахуванням встановленого Кодексом адміністративного судочинства України обов`язку доведення правомірності рішення суб`єкта владних повноважень, суд приходить висновку, що відповідач не довів правомірності оскаржуваного рішення, а позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.
Щодо судових витрат суд зазначає, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку з чим судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст.2, 5, 22, 72-77, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №135050016885 від 16.04.2025 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку пенсії щодо зміни страхового стажу.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (місцезнаходження: майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м.Харків, 61022; код ЄДРПОУ: 14099344) здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_3 ) з 13.09.2024, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи на території російської федерації: з 27.01.1992 по 31.12.2000, з 01.01.2001 по 30.04.2002, з 01.05.2002 по 28.02.2009, з 21.04.2012 по 30.09.2012, з 05.10.2012 по 26.03.2013, з 20.05.2013 по 19.03.2014, з 19.05.2014 по 23.03.2015, з 25.07.2015 по 09.07.2016, з 19.08.2016 по 17.07.2017, та здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.