Справа № 372/4193/25 
Провадження 2-206/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2026 року  Обухівський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Висоцької Г.В., за участю секретаря Куник О.В., представника позивача Городенського О. А., представника відповідачів ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якої діє законний представник - ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , в інтересах якої діє законний представник - ОСОБА_2 , про виселення без надання іншого житлового приміщення, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору – Служба у справах дітей та сім`ї Української міської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_6 , -

ВСТАНОВИВ:

АТ «Універсал Банк» звернулось з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якої діє законний представник - ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , в інтересах якої діє законний представник - ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору – Служба у справах дітей та сім`ї Української міської ради Обухівського району Київської області, ОСОБА_6 про виселення без надання іншого житлового приміщення.
Позивач в своїй позовній заяві зазначав, що 20.11.2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_6 , було укладено кредитний договір №004-2914/840-0479 (на придбання майна), відповідно до п. 1.1 якого останньому був наданий кредит в сумі 121 240 (сто двадцять одна тисяча двісті сорок) доларів США (за курсом НБУ видана сума кредиту є еквівалентом 612 262,00 грн.), строком до 10 листопада 2037р.
Цільове призначення наданого кредиту відповідно до п.1.3 кредитного договору: на придбання майна, а саме двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
20 листопада 2007 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір іпотеки нерухомого майна, відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов`язання в іпотеку байку, було передано предмет іпотеки, а саме: двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В зв`язку, із не виконанням належним чином ОСОБА_6 своїх зобов`язання за кредитним договором, позивачем, було подано позовну заяву про стягнення заборгованості.
В рамках судового розгляду справи № 2-177/11 судом задоволено позовні вимоги позивача до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості з кредитним договором на загальну суму в розмірі 997051,02 грн, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. На виконання рішення Обухівського р/с Київської області, було 20.09.2011р. видано виконавчий лист № 2-177/11. В рамках подальшого примусового виконання виконавчого провадження ВП № 31160163, було описано та арештовано нерухоме майно (предмет іпотеки), а саме: квартиру АДРЕСА_2 , з метою проведення процедури її реалізації відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» з дотриманням положень ЗУ «Про іпотеку» та погашення заборгованості за виконавчим листом № 2-177/11. Електронні торги не відбулись, в зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів. Позивач скористався правом залишити за собою предмет іпотеки. 07 березня 2019 року приватним нотаріусом Обухівського РНО Київської області Саєнко Е.В., було проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 50,20 кв.м., житловою площею 28,40 кв.м., за Позивачем та видано свідоцтва АДРЕСА_3 , номер запису про право власності: 30608387 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Згідно довідки вих. № 1293/12-22 від 23.08.2022 року виконавчого комітету Української міської ради, встановлено інформацію про відсутність зареєстрованих осіб в спірній квартирі. Представниками Позивача здійснено виїзд за місцезнаходженням майна та складено акт встановлення факту перебування у житловому приміщенні:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Аргументація законності перебування у нерухомості банку - це наявність укладеного 11.02.2020р. коли не будучи власником зазначеної квартири АДРЕСА_4 вже майже 11 місяців (з 07.03.2019р. власником був Позивачі, Третьою особою-2 через свою довірену особу договору оренди (тобто нікчемного правочину) квартири АДРЕСА_4 з ОСОБА_3 з строком дії до 10.0.2021р. Відповідачі відмовились вести будь-який діалог з Позивачем та звільняти в добровільному порядку приміщення з мотивацією стосовно того, що вони переселенці та їм не має де мешкати. 08.05.2025 року Позивачем з метою спонукання та вирішення питання добровільного звільнення житлового приміщення було направлено вимогу Відповідачам по справі про добровільне виселення з власності банку – квартири. Зазначена письмова вимога була повернута без вручення. Отже, Відповідачі фактично проживають за адресою місцезнаходження нерухомого майна - квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , що належить на праві власності Позивачу, однак на даний момент жодних правових підстав для цього не мають, а відтак підлягають визнанню таким, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_2 та виселенню без надання іншого житлового приміщення.
Ухвалою судді від 24.07.2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 01.09.2025 року змінено неналежну службу у справах дітей на Службу у справах дітей та сім`ї Української міської ради Обухівського району Київської області.
Ухвалою суду від 19.12.2025 року зобов`язано Службу у справах дітей та сім`ї Української міської ради Обухівського району Київської області надати висновок щодо розв`язання спору.
Протокольною ухвалою суду від 06.02.2026 року закрито підготовче провадження, справу призначену до судового розгляду по суті.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити.
Представник відповідачів у судовому засіданні щодо позовних вимог заперечив, просив відмовити, зазначив, що відповідачі орендують вказане житло із 2018 року, в умовах воєнного стану виселення є недопустимим. Відповідачі мають своє житло, але воно знаходиться в м. Києві та є непридатним для проживання, проводяться ремонті роботи.
Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
20 листопада 2007р. між ВАТ «Банк Універсальний» та ОСОБА_6 , було укладено кредитний договір № 004-2914/840-0479 (на придбання майна), відповідно до п. 1.1 якого Відповідачу був наданий кредит в сумі 121240 (сто двадцять одна тисяча двісті сорок) доларів США (за курсом НБУ видана сума кредиту є еквівалентом 612262,00 грн.), строком до 10 листопада 2037р.
Цільове призначення виданого кредиту відповідно до п.1.3 кредитного договору: на придбання майна, а саме: двокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в той же час ціна квартири АДРЕСА_2 , за яку було придбано предмет іпотеки складає - 612 262,00 грн., що підтверджується п. 2.1 договору купівлі-продажу квартири, тобто предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_4 , було придбано повністю за суму виданих кредитних коштів.
20 листопада 2007 року між Позивачем та Відповідачем укладено договір іпотеки нерухомого майна, відповідно до умов якого в забезпечення виконання зобов`язання в іпотеку банку, було передано предмет іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру, загальною площею 50,20 кв.м., житловою площею 28,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В зв`язку, із не виконанням належним чином ОСОБА_6 своїх зобов`язань за кредитним договором, Позивачем, було подано позовну заяву про стягнення заборгованості до Обухівського р/с Київської області.
В рамках судового розгляду справи № 2-177/11 Обухівським р/с Київської області, було задоволено позовні вимоги Позивача до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму в розмірі 997051,02 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
На виконання рішення Обухівського р/с Київської області, було 20.09.2011р. видано виконавчий лист № 2-177/11, про стягнення з ОСОБА_6 заборгованості за кредитним договором на загальну суму в розмірі 997051,02 грн., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, що в подальшому був пред`явлений на примусове виконання до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.
В рамках подальшого примусового виконання виконавчого провадження ВП № 31160163, було описано та арештовано нерухоме майно (предмет іпотеки), а саме: квартиру АДРЕСА_2 , з метою проведення процедури її реалізації відповідно до вимог ЗУ «Про виконавче провадження» з дотриманням положень ЗУ «Про іпотеку» та погашення заборгованості за виконавчим листом № 2-177/11.
13.02.2019 року електронні торги не відбулись, в зв`язку із відсутністю допущених учасників торгів (протокол № 387651 від 13.02.2019р.).
У відповідності до частини 1 ст. 49 ЗУ «Про іпотеку», протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право залишити за собою предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, тому Позивач скористався зазначеною нормою та звернувся до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області з відповідною заявою.
20.02.2019 року старшим державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області - Курашовою К.В., складено акт № 31160163 державного виконавця про передачу нереалізованого майна.
07 березня 2019 року приватним нотаріусом Обухівського РНО Київської області Саєнко Е.В., було проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 50,20 кв.м., житловою площею 28,40 кв.м., за Позивачем та видано свідоцтва АДРЕСА_3 , номер запису про право власності: 30608387 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (витяг №158850148 від 07.03.2019р.).
Згідно довідки вих. № 1293/12-22 від 23.08.2022 року виконавчого комітету Української міської ради, встановлено інформацію про відсутність зареєстрованих осіб в квартирі АДРЕСА_2 .
З метою з`ясування/підтвердження кола осіб, що фактично проживають у нерухомості банку, а саме в квартирі АДРЕСА_2 , загальною площею 50,20 кв.м., представниками Позивача здійснено виїзд за місцезнаходженням майна та складено акт встановлення факту перебування у житловому приміщенні: 03.04.2025р. складено акт наступного змісту: «під час здійснення перевірки стану майна банку, яке знаходиться на балансі та належить на праві власності АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено фактично проживаючих осіб, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_9 .
Окрім того на адресу Позивача від ОСОБА_6 та ОСОБА_3 надійшли письмові звернення на підтвердження фактичного перебування/проживання Відповідачів у нерухомості, яка належить на праві власності Позивачу, аргументація законності перебування у нерухомості банку - це наявність укладеного 11.02.2020р. з строком дії до 10.02.2021р.
Представники Позивача з метою вирішення питання добровільного звільнення житлового приміщення здійснили перемовини 03.04.2025р. з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та запросили зазначених осіб на зустріч в банку, предметом якої було б обговорення звільнення приміщення в добровільному порядку, підписання легітимного договору оренди квартири з власником такої, натомість Відповідачі відмовились вести будь-який діалог з Позивачем та звільняти в добровільному порядку приміщення з мотивацією стосовно того, що вони переселенці та їм не має де мешкати.
08.05.2025 року Позивачем з метою спонукання та вирішення питання добровільного звільнення житлового приміщення було направлено вимогу Відповідачам по справі про добровільне виселення з власності банку - квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 та усунення перешкод у користуванні власністю у зв`язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки та набуття Позивачем права власності.
Зазначена письмова вимога була повернута без вручення - за закінченням терміну зберігання (номери направлених рекомендованих повідомлень № 0408200963830, 0408200963813, 0408200963848 та 0408200963821) - однак добровільне звільнення житлового приміщення не відбулося й по сьогоднішній день.
Як встановлено судом, зазначалось і позовній заяві та не заперечувались представником відповідачів, Відповідачам на праві власності належить нерухоме майно, а саме: квартири АДРЕСА_6 , загальною площею: 96,3 кв.м. та житловою площею 45,3 кв.м.
Однак, зі слів представника відповідачів, вказане майно перебуває у стані, непридатному для проживання, там проводяться ремонтні роботи.
07 березня 2019 року право власності третьої особи ОСОБА_10 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 - припинилося, в зв`язку із звернення: стягнення в примусовому порядку в рамках ВП № 31160163 на предмет іпотеки.
Частиною 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, передбачається, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 317,321 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Зміст права власності складається із правомочностей володіння, користування і розпорядження річчю (майном) власника.
Право володіння — це право фактичного, фізичного та господарського впливу на річ (майно).Право розпорядження - це можливість власника визначати юридичну і фактичну долю майна.
Право користування - можливість власника або інших осіб вилучати з речі її корисні властивості, привласнення плодів і доходів, що приносяться річчю для задоволення своїх потреб. Виходячи з вище викладеного АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК», з 07.03.2019 року є власником квартири АДРЕСА_2 з відповідним правом володіння, але без права на користування своїм майном та правом на розпорядження таким в зв`язку із наявністю в такому фактично проживаючих Відповідачів.
Конституційне право на житло містить заборону примусового позбавлення житла інакше як на підставі закону й за рішенням суду. Однак людина може користуватися тільки тим житлом, право користування яким у неї виникло з правочину або на підставі закону.
З вище викладеного слідує, що право на проживання у квартирі будь-яких членів сім`ї власника чи інших фізичних осіб безпосередньо пов`язане із правом власності громадянина на житлове приміщення. Саме право власності на квартиру ОСОБА_10 могло бути правовою підставою для проживання, як самої ОСОБА_10 так і членів сім`ї чи інших фізичних осіб за адресою: АДРЕСА_5 .
При цьому суд враховує, що договір оренди між Відповідачами та ОСОБА_10 укладений 11.02.2020р., тобто в момент, коли остання вже як 11 місяців не являлася власницею квартири після набуття права власності на спірну квартиру Позивачем - 07 березня 2019 р.
Суд не довіряє поясненням представника Відповідачів, який стверджував, що зі слів Відповідачів, йому стало відомо, що договір оренди укладений раніше в 2018-2017 року, але його екземпляр не зберігся, 11.02.2020 року договір лише пролонгований з огляду на наступне.
Так, в поясненнях, наданих представнику органу опіки та піклування для складання висновку для розв`язання спору, Відповідач ОСОБА_11 повідомив, що вони є ВПО з 2020 року. Будь-яких документів, які б могли доводити дату набуття Відповідачами статусу ВПО, суду також не надано. 
Отже, відсутність договору оренди, укладеного між Відповідачами та ОСОБА_10 до набуття Позивачем права власності, зміст пояснень ОСОБА_11 представнику органу опіки та піклування та відсутність документів, які б надавали інформацію про дату набуття Відповідачами статусу ВПО до 07 березня 2019 року свідчать про недоведеність факту укладення договору оренди до 07 березня 2019 року. 
Договір оренди укладений ОСОБА_10 щодо квартири, власницею якою вона не була, і відповідно не може створювати відповідних правових наслідків – правовідносин оренди.
Однак, суд буде зважати ще на одну обставину – зв`язок Відповідачів із спірною квартирою, який міг виникнути не на підставі вищезазначеного договору, а через дії ОСОБА_10 , які могли створити у Відповідачів добросовісно враження про законність користування ними житловим приміщенням. 
Відповідаючи на вказане питання, суд з`ясовує, наскільки б задоволення позову у вигляді виселення призвело до погіршення умов життя Відповідачів та їх неповнолітніх дітей. 
І при вирішенні вказаного питання суд бере до уваги наявність у Відповідачів на праві власності на території м. Києва квартири, розмір якої становить загальної площі: 96,3 кв.м. та житлової площі 45,3 кв.м.
Пояснення ОСОБА_11 представнику органу опіки та піклування про необхідність ремонтних робіт в цій квартирі не доводиться будь-якими доказами, оскільки Відповідач відмовився від процедури обстеження житлово-побутових умов та не надав суду доказів матеріального становища сім`ї, які б свідчили про фінансовий стан, що унеможливлює витрати на покращення умов в цій квартирі. 
Взагалі, Відповідачі зайняли в цій справі пасивну процесуальну позицію, суду не надано ні доказів статусу ВПО, ні доказів тяжкого матеріального становища, ні доказів, які б доводили, що квартира належна їм на праві власності непридатна для проживання. 
З цих підстав суд критично ставиться до висновку органу опіки та піклування. 
Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
Згідно статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Враховуючи вищевикладене, суд виснує, Відповідачі, є такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 і повинні бути виселені. 
Відповідно до статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передай в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку встановленому законом.
Як суд зазначав вище, Відповідачі не набули статусу набувачів на законних підставах, будучи вселеними без дозволу власника Позивача. 
Відповідно до 109 Житлового кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленим законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають у ньому, зобов`язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.
Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Як зазначено вище, Відповідачам направлялась вимога про добровільне виселення (від отримання якої Відповідачі відмовляються), здійснені виїзди до житлової квартири представниками Банку з метою проведення переговорів щодо добровільного врегулювання питання виселення, виявився безрезультатними.
Всі дії Позивача стосовно добровільного виселення Відповідачів з квартири результату не дали, іншого законного способу реалізації свого права на захист в Позивача не має, отже вимоги підлягають задоволенню в судовому порядку.
ВСУ у справі № 6-197цс 16 від 22 червня 2016 р. дійшов до правового висновку про те, що, якщо житло в іпотеці і кредитор звертає стягнення на іпотечне житло, виселення відбувається усіх і без надання іншого жилого приміщення. Правові підстави для виселення це ст. 109 ЖК України та ст. 40 ЗУ «Про іпотеку», які передбачають виняток із соціальної гарантії неможливості виселення людини на вулицю із житла без надання іншого жилого приміщення. Цей виняток - придбання житла за рахунок кредитних та забезпечення повернення кредиту ним житлом (іпотечний договір). Якщо боржник порушує умови кредитного договору закон надає право кредитору виселити його та усіх його співмешканців письмово попередивши про виселення за місяць.
Отже, позовні вимоги Акціонерного товариства Універсал Банк до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в інтересах якої діє законний представник - ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , в інтересах якої діє законний представник - ОСОБА_2 , про виселення без надання іншого житлового приміщення, підлягають задоволенню.
Крім того, керуючись ст.141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути із відповідачів на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.16, 182, 316, 317, 321, 386, 391 ЦК України, ст. 109 ЖК України, ст.ст. 3, 4, 76, 80, 81, 89, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити.
Виселити без надання іншого житлового приміщення ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) з квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 50,20 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1781593932231). 
Стягнути із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «УНІВЕРСАЛ БАНК» судовий збір у розмірі 3028,00 грн. по 1514,00 грн. з кожного.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складений та підписаний 18.05.2026

Суддя      Г.В.Висоцька