Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 травня 2026 р. справа №520/3403/26 

Харківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Григоров Д.В., 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в порядку письмового провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46, м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н, 61057, код ЄДРПОУ: 43983495) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 25.11.2025 року №1641676-2405-2030-UA63120270000028556;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 25.11.2025 року №1641677-2405-2030-UA63120270000028556;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 25.11.2025 року №1641679-2405-2030-UA63120270000028556;
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 25.11.2025 року № 1641680-2405-2030-UA63120270000028556.
В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що відповідачем необґрунтовано винесено податкові повідомлення - рішення (форми Ф) про нарахування земельного податку з фізичних осіб. Позивач вважає, що вказані податкові повідомлення - рішення ГУ ДПС у Харківській області прийнято з порушенням вимог діючого законодавства, вони є протиправними та підлягають скасуванню.
Ухвалою суду від 26.02.2026р. відкрито спрощене провадження у вказаний адміністративній справі в порядку, передбаченому статтею 257 КАС України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.
Відповідач – ГУ ДПС у Харківській області подав до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що прийняті рішення є правомірними, а позовні вимоги позивача є безпідставними. Просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Зазначив, що податкові зобов`язання із земельного податку нараховано правомірно.
З урахуванням викладеного суд вважає можливим розгляд та вирішення справи на підставі наявних у ній доказів, які є достатніми та належними.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою, у власності якої перебуває земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 0,1342 га, за кадастровим номером №6310137500:08:002:0045, на праві приватної власності.
Головним управлінням ДПС у Харківській області з посиланням підпункт 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 Податкового кодексу України та на підставі пункту 286.5 статті 286 розділу ХІІ Податкового кодексу України було прийнято податкові повідомлення-рішення від 25.11.2025 року №1641676-2405-2030-UA63120270000028556, від 25.11.2025 року №1641677-2405-2030-UA63120270000028556, від 25.11.2025 року №1641679-2405-2030-UA63120270000028556, від 25.11.2025 року № 1641680-2405-2030-UA63120270000028556, про нарахування земельного податку з фізичних осіб за 2020 рік у сумі 114 938,65 грн., за 2021 рік у сумі 114 938,65 грн., за 2023 рік у сумі 145 397,39 грн. та за 2024 рік у сумі 37 994,40 грн.
05.02.2026р. представник позивача звернувся до ГУ ДПС у Харківській області із адвокатським запитом №05/02/26, зокрема, з приводу підстав нарахування та надання розрахунку податкових зобов`язань по земельному податку фізичних осіб за 2020-2024 роки.
За результатом розгляду вищевказаного адвокатського запиту ГУ ДПС у Харківській області листом від 12.02.2026р. №6880/6/20-40-24-05-10 повідомив представника позивача, що земельний податок за 2020-2024 роки розраховано за ставкою 1,5 відсотка від її нормативної грошової оцінки з урахуванням коефіцієнтів індексації по рокам, а саме: 2024 рік - 1,12; 2023 рік - 1,051; 2022 рік - 1,15; 2021 рік - 1,1, 2020 рік - 1,0.
Позивач, не погодившись з наведеним, звернувся за захистом своїх прав до суду.
Розглядаючи спір, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулюються Податковим кодексом України (далі ПК України).
Відповідно до статті 19-1 ПК України, контролюючі органи здійснюють адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків, забезпечують визначення в установлених цим Кодексом, іншими законами України випадках сум податкових та грошових зобов`язань платників податків, застосування і своєчасне стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, звертаються до суду у випадках, передбачених законом.
Підпунктом 20.1.36 пункту 20.1 статті 20 ПК України визначено, що контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо нарахування та сплати податкових зобов`язань.
Відповідно до пп.10.1.1 п.10.1 ст.10 ПК України, податок на майно відноситься до місцевих податків. Отже, зобов`язання позивача сплачувати земельний податок є податковим зобов`язанням.
З аналізу пп.41.1.1 п.41.1 ст.41 ПК України вбачається, що контролюючими органами є податкові органи (центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, його територіальні органи) - щодо дотримання законодавства з питань оподаткування (крім випадків, визначених підпунктом 41.1.2 цього пункту), законодавства з питань сплати єдиного внеску, а також щодо дотримання іншого законодавства, контроль за виконанням якого покладено на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, чи його територіальні органи.
Згідно із пунктами 1 та 7 Положення про Державну податкову службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.03.2019 № 227, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику є Державна податкова служба України та її територіальні органи.
Відповідно до пп.16.1.4 п.16.1 ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, установлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України (далі ЗК України) використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
У підпункті 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України закріплено, що плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Відповідно до п.269.1 ст. 269 Податкового кодексу України платниками плати за землю є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв); землекористувачі, яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності на правах постійного користування; платники орендної плати - землекористувачі (орендарі) земельних ділянок державної та комунальної власності на умовах оренди.
За умовами п.270.1 ст. 270 Податкового кодексу України об`єктами оподаткування платою за землю є:
270.1.1. об`єкти оподаткування земельним податком:
270.1.1.1. земельні ділянки, які перебувають у власності;
270.1.1.2. земельні частки (паї), які перебувають у власності;
270.1.1.3. земельні ділянки державної та комунальної власності, які перебувають у володінні на праві постійного користування;
270.1.2. об`єкти оподаткування орендною платою - земельні ділянки державної та комунальної власності, надані в користування на умовах оренди.
Пункт 286.5 статті 286 ПК України встановлює, що нарахування фізичним особам сум плати за землю проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки, у тому числі право на яку фізична особа має як власник земельної частки (паю), які надсилають платнику податку у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу, разом із детальним розрахунком суми податку, який, зокрема, але не виключно, має містити кадастровий номер та площу земельної ділянки, розмір ставки податку та розмір пільги зі сплати податку.
Згідно із пунктом 289.1 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.
Пунктом 289.2 статті 289 ПК України унормовано, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою:
Кi = І:100,
де І - індекс споживчих цін за попередній рік.
У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.
Так, відповідно до п.1.1. та п. 1.2 додатку 2 рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 №542/17 « Про місцеві податки і збори у м. Харкові» ( в редакції рішення 23 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 28.11.2018 № 1284/48) ставка земельного податку за земельні ділянки, відносно яких відсутня довідка (витяг) про розмір нормативно грошової оцінки земельної ділянки, становить 3 відсотки від добутку базової вартості одного квадратного метру земель м. Харкова, помноженої на коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки (Кф), та на зональний коефіцієнт, який характеризує містобудівну цінність території в межах населеного пункту (економіко-планувальні зони) (Км2), за1 квадратний метр бази оподаткування.
Ставка земельного податку за земельні ділянки, становить 1,5 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.
Відповідно до Технічної документації з нормативно грошової оцінки земель міста Харкова станом на 01.01.2018 базова вартість одного квадратного метра земель м. Харкова становить 639,78 гривень, яка діє з 01.01.2020 року.
Відповідно до рішення 29 сесії 8 скликання від 19.08.2024 № 633/24 Харківської міської ради «Про продовження дії пільг з місцевих податків» : за період з 01 квітня 2024 року по 31 грудня 2024 року встановлено ставку податку за земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні фізичних осіб, юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців на рівні 0 відсотків від їх нормативної грошової оцінки.
Враховуючи вищевикладене, контролюючим органом було здійснено розрахунок земельного податку окремої земельної ділянки відносно якої відсутня довідка (витяг) про розмір нормативно грошової оцінки, а саме: за 2020 рік (ППР від 28.07.2023№ 23059-2405-2030) сума земельного податку склала: 196272,47 грн. (639,78*2,54*1342*3)*3%, де:
639,78 грн. – базова вартість одного квадратного метра;
2,38 - зональний коефіцієнт, який характеризує містобудівну цінність території у межах населеного пункту (економіко-планувальної зони 7531) (Км2);
1342 кв.м – площа земельної ділянки;
3 - коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки;
3% - ставка земельного податку;
за 2021 рік (ППР від 28.07.2023 № 23061-2405-2030) сума земельного податку склала:196272,47 грн. (639,78*2,54*1342*3)*3%, де:
639,78 грн. – базова вартість одного квадратного метра;
2,38 - зональний коефіцієнт, який характеризує містобудівну цінність території у межах населеного пункту (економіко-планувальної зони 7531) (Км2);
1342 кв.м – площа земельної ділянки;
3 - коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки;
3% - ставка земельного податку;
за 2023 рік (ППР від 28.07.2023 № 205544-2405-2030- UA63120270000028556) сума земельного податку склала: 248 284,67 грн((639,78*1,1*1,15)*2,54*1342*3*3%), де:
639,78 грн. – базова вартість одного квадратного метра;
2,54 - зональний коефіцієнт, який характеризує містобудівну цінність території у межах населеного пункту (економіко-планувальної зони) (Км2);
1342 кв.м – площа земельної ділянки;
3 - коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки;
1,1 - коефіцієнт індексації нормативно грошової оцінки за 2021 рік;
1,15-коефіцієнт індексації нормативно грошової оцінки за 2022 рік;
3% - ставка земельного податку;
за 2024 рік (ППР від 05.11.2025 № 1635089-2405-2030-UA63120270000028556) сума земельного податку склала: 64 880,31 грн ((639,78*1,1*1,15*1,051)*2,54*1342*3*3%)/366*91, де:
639,78 грн. – базова вартість одного квадратного метра;
2,54 - зональний коефіцієнт, який характеризує містобудівну цінність території у межах населеного пункту (економіко-планувальної зони) (Км2);
1342 кв.м – площа земельної ділянки;
3 - коефіцієнт, який характеризує функціональне використання земельної ділянки;
1,1 -коефіцієнт індексації нормативно грошової оцінки за 2021 рік;
1,15-коефіцієнт індексації нормативно грошової оцінки за 2022 рік;
1,051 -коефіцієнт індексації нормативно грошової оцінки за 2023 рік;
3% - ставка земельного податку;
91 - кількість днів користування з урахуванням Рішення Харківської міської ради Харківської області від 19.08.2024 № 633/24.
В подальшому, 13.11.2025р. позивач звернувся до ГУ ДПС у Харківській області із заявою про перерахунок земельного податку за земельну ділянку з урахуванням нормативної грошової оцінки, надавши витяг № НВ-9985385962025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок (а.с. 145 - 145 зворот).
Так, нормативно грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 6310137500:08:002:0045 станом на 2025 рік склала 11 410 011,92грн., що вбачається з наявного в матеріалах справи витягу № НВ-9985385962025 від 11.11.2025.
На підставі вищезазначеного контролюючим органом було проведено звірку відповідно статті 286 ПКУ, вищевказані ППР скасовано (відкликано) та винесено нові за 2020-2024 роки з урахуванням наданого витягу про нормативну грошову оцінку земельних ділянок.
Таким чином, ГУ ДПС у Харківській області розраховано земельний податок за 2020, 2021, 2023 та 2024 роки за ставкою 1,5 відсотка від її нормативної грошової оцінки з урахуванням коефіцієнтів індексації по рокам, а саме: 2024 рік – 1,12; 2023 рік – 1,051; 2022 рік - 1,15; 2021 рік – 1,1, 2020 рік – 1,0.
Розрахунок суми земельного податку позивачу за 2024 рік (ППР від 25.11.2025 № 1641680-2405-2030-UA63120270000028556) склав 37 994,40 грн (11 410 011,92/1,12)*1,5%/366*91, де:
11 410 011,92 грн. – нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 11.11.2025; при розрахунку зменшено на коефіцієнт індексації за 2024 рік;
1,12 – коефіцієнт індексації за 2024 рік;
1,5% - ставка земельного податку;
91 - кількість днів користування з урахуванням Рішення Харківської міської ради Харківської області від 19.08.2024 № 633/24.
За 2023 рік (ППР від 25.11.2025 № 1641679-2405-2030-UA63120270000028556) склав145397,39 грн= (11 410 011,92/1,12/1,051)*1.5%, де:
11 410 011,92 грн – нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2025 року; при розрахунку зменшено на коефіцієнт індексації за 2024 рік та 2023 рік;
1,12 – коефіцієнт індексації за 2024 рік;
1,051 – коефіцієнт індексації за 2023 рік;
1,5% - ставка земельного податку;
За 2021 рік (ППР від 25.11.2025 № 1641677-2405-2030-UA63120270000028556) склав114 938,65 грн. (11 410 011,92/1,12/1,051/1,15/1,1)*1.5%, де:
11 410 011,92 грн. – нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2025 року; при розрахунку зменшено на коефіцієнт індексації за 2024 рік, за 2023 рік, за 2022 рік та за 2021 рік;
1,12 – коефіцієнт індексації за 2024 рік;
1,051 – коефіцієнт індексації за 2023 рік;
1,15 – коефіцієнт індексації за 2022 рік;
1,1 – коефіцієнт індексації за 2021 рік;
1,5% - ставка земельного податку;
За 2020 рік (ППР від 25.11.2025 № 1641676-2405-2030-UA63120270000028556) склав114 938,65 грн. (11 410 011,92/1,12/1,051/1,15/1,1*1,0)*1.5%, де:
11 410 011,92грн – нормативна грошова оцінка земельної ділянки станом на 01.01.2025 року; при розрахунку зменшено на коефіцієнт індексації за 2024 рік, за 2023 рік, за 2022 рік, за 2021 рік та за 2020 рік;
1,12 – коефіцієнт індексації за 2024 рік;
1,051 – коефіцієнт індексації за 2023 рік;
1,15 – коефіцієнт індексації за 2022 рік;
1,1 – коефіцієнт індексації за 2021 рік;
1,0 – коефіцієнт індексації за 2020 рік;
1,5% - ставка земельного податку.
Суд вважає за необхідне зазначити, що Верховний Суд у постанові від 07.08.2018 у справі № 814/2292/17 визнав правомірним здійснення контролюючим органом розрахунку грошового зобов`язання з орендної плати за землю на підставі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки.
За висновком Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 635/4233/19 витяг з технічної документації є документом, який оформлюється за результатом проведення нормативної грошової оцінки та відображає дані стосовно окремої земельної ділянки. Він складається на основі розрахованих у встановленому порядку показників (коефіцієнтів), які визначені у технічній документації, що затверджується рішенням відповідної сільської, селищної або міської ради .
У постанові від 19.08.2022 у справі № 826/10853/16 Верховний Суд вказав на те, що витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель є належним джерелом даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки, який виданий територіальним органом Держгеокадастру за місцем розташування земельної ділянки, або в силу норми статті 15 Закону України «Про Державний земельний кадастр», - відомості з Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку станом на відповідну дату.
Перевірка правильності даних про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, яка зазначена у витягах знаходиться поза межами предмету доказування, оскільки контролюючий орган такими повноваженнями при визначенні грошового зобов`язання з орендної плати за землю не наділений.
Таким чином, судом встановлено, що контролюючим органом дотримано під час складення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень вимог пп.58.1.1, 58.1.2 п.58.1 ст.58 ПК України в частині викладення визначеної законодавством інформації.
Крім того, суд вважає за можливим також наголосити на позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеної, до прикладу, у постанові від 25 квітня 2023 року по справі № 520/3328/2020, зокрема:
Колегія суддів враховує, що загальні підходи до оцінки недоліків форми рішення сформульовані Верховним Судом у постановах від 19.05.2020 у справі №820/2300/18, від 30.04.2020 у справі №810/384/16, від 17.03.2020 у справі № 808/4140/15, від 25.01.2019 у справі №812/1112/16, у яких Верховний Суд звертав увагу, що окремі дефекти форми рішення контролюючого органу не повинні сприйматися як безумовні підстави для висновку щодо протиправності спірного рішення і, як наслідок, про його скасування.
Якщо спірне рішення прийняте контролюючим органом у межах своєї компетенції та з його змісту можна чітко встановити зміст цього рішення (зокрема, порушення законодавства, за які застосовуються відповідні санкції, та розмір останніх), таке рішення може бути визнане судом правомірним навіть у разі, коли не дотримано окремих елементів. Технічні помилки не є істотними недоліками форми оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
З урахуванням викладеного, суд доходить висновку що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті у відповідності до чинного законодавства, а податкові зобов`язання із земельного податку нараховано правомірно.
Внаслідок наведеного суд вважає доводи позовної заяви необґрунтованими.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі “Hirvisaari v. Finland” від 27 вересня 2001р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті рішення у даній справі суд врахував позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorija v. Spain) серія A.303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
В даній справі суд вважає, що ключові доводи сторін отримали свою оцінку, інші доводи висновків суду не спростовують.
За приписами частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Положеннями частини другої статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На підставі викладеного та керуючись статтями 19, 139, 205, 229, 241-247, 250, 255, 293, 295, 297 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову - відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.В. Григоров