ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" травня 2026 р. Справа№ 910/1215/26
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Євсікова О.О.
суддів: Алданової С.О. 
Корсака В.А. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Золочів Інвест"
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 (повний текст складено 04.03.2026)

за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Золочів Інвест"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротехнопром" 
про стягнення 37 110,12 грн

у справі № 910/1215/26 (суддя Гумега О.В.) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Електротехнопром"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Золочів Інвест"
про стягнення 74 929,50 грн,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.
26.02.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «Золочів Інвест» (далі - ТОВ «Золочів Інвест», Товариство) сформувало у системі «Електронний суд» зустрічну позовну заяву, у якій просило Господарський суд міста Києва стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Електротехнопром» (далі - ТОВ «Електротехнопром», Підприємство) 37 110,12 грн, з яких 13 465,02 грн пені, 1 042,45 грн 3% річних, 262,65 грн втрат від інфляції, 22 340,00 грн завданих збитків.
На обґрунтування заявлених вимог Товариство зазначає, що ТОВ «Електротехнопром» порушило зобов`язання за договором щодо строку поставки товару та порядку його передачі покупцю. 
Товариство зазначає, що через таке порушення Підприємством строків поставки товару було змушене шукати таку ж продукцію на ринку для виконання своїх планів у строк та, відповідно, повідомити про це постачальника і вимагати повернути попередню оплату у розмірі 80% від вартості товару. Товариство вважає, що за таких обставин наявні підстави для застосування до Підприємства фінансових санкцій у вигляді пені.
Крім того, оскільки Підприємство, яке отримало передоплату за товар, не виконало зобов`язання зі вчасної поставки товару та безпідставно користувалося коштами передплати за товар, посилаючись ст. 693, 536, 625 ЦК України, Товариство стверджує про наявність у нього підстав для нарахування Підприємству 3% річних та збитків від інфляції. 
Товариство повідомляє, що оскільки воно прийняло товар з простроченням терміну поставки, то внаслідок такого порушення Підприємством строків поставки зазнало збитків у вигляді компенсації проживання монтажників, задіяних у підрядних роботах, які мали виконуватись на підставі укладеного між Товариством та ФОП Кушніром Д.Л. договору №01072025 від 01.07.2025 надання послуг.

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 зустрічну позовну заяву Товариства до Підприємства про стягнення 37 110,12 грн повернуто заявнику.
Суд встановив, що предметом первісного позову є матеріально-правові вимоги про стягнення з Товариства 66 058,22 грн заборгованості за поставлений за договором №2506/2025/01 від 25.06.2025 товар, 7 181,34 грн пені, 694,97 грн 3% річних та 994,97 грн інфляційних втрат. Зазначені вимоги Підприємство обґрунтовує неналежним виконання Товариством умов договору поставки №2506/2025/01 від 25.06.2025 в частині оплати за поставлений позивачем товар у визначеному цим договором порядку.
Натомість предметом зустрічного позову є матеріально-правові вимоги Товариства про стягнення з Підприємства 37 110,12 грн, з яких 13 465,02 грн пені, 1 042,45 грн 3% річних, 262,65 грн втрат від інфляції, 22 340,00 грн завданих збитків. 
За висновком суду, зі змісту первісного та зустрічного позовів не вбачається їх взаємопов`язаність, оскільки вони ґрунтуються на різних фактичних і правових підставах та доказах, відсутні умови, які свідчили би про доцільність спільного розгляду первісного та зустрічного позовів. 
Суд відзначив, що заявлені сторонами в первісному та зустрічному позовах матеріально-правові вимоги спричинять необхідність дослідження та встановлення судом різних обставин і доказів, на які посилаються сторони. Отже, спільний розгляд зустрічного позову із первісним не сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору, тобто не може вважатись доцільним у розумінні ч. 2 ст. 180 ГПК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.03.2026, Товариство звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити матеріали зустрічного позову до Господарського суду міста Києва для вирішення питання про його прийняття та здійснення спільного розгляду з первісним позовом в одному провадженні.
Скаржник вважає, що оскаржувана ним ухвала постановлена з неправильним застосуванням норм процесуального права та без належної оцінки взаємозв`язку позовних вимог за первісним та зустрічним позовами.
На думку апелянта, суд попередньої інстанції неправильно застосував положення ст. 180 ГПК України. Суд не аргументував, чому правовідносини, що виникли на підставі одного договору не можуть бути взаємозв`язані. Скаржник зазначає, що у цьому випадку зустрічний та первісний позови виникли з одних господарських правовідносин - договору №2506/2025/01 від 25.06.2025 поставки; позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом ґрунтується виключно на неналежному виконанні умов саме цього договору. 
Апелянт вважає, що спільний розгляд первісного та зустрічного позову сприяв би повному та всебічному вирішенню спору. 
Товариство відзначає, що норми законодавства не вимагають тотожності правових підстав для звернення з позовом або тотожності доказів між первісним і зустрічним позовом. Апелянт зауважує на тому, що підставою для звернення Підприємства з первісним та Товариства із зустрічним позовом є невиконання кожною із сторін зобов`язань за договором № 2506/2025/01 від 25.06.2025 поставки, а отже первісний та зустрічний позови виникають з одних господарських правовідносин - за одним і тим самим договором. Різниця у вимогах полягає лише у порушенні сторонами цього договору різних зобов`язань, а саме: постачальником - строків поставки, покупцем - строків розрахунків. При цьому доказування основної частини позовних вимог за первісним та зустрічним позовами доводиться сторонами одними й тими ж самим доказами. Проте сторони по різному оцінюють зазначені докази. Так, позивач за первісним позовом (Підприємство) посилається на відвантаження товару за ТТН №1 від 23.09.2025, а позивач за зустрічним позовом (Товариство) вважає зазначену ТТН такою, що навпаки не доводить факт поставки товару з огляду на умови укладеного договору та не може бути доказом поставки. Отже, і первісна і зустрічна позовні заяви стосуються прав та обов`язків сторін, що виникли в межах одних і тих самих господарських відносин, спрямовані на врегулювання взаємних грошових вимог сторін за невиконання умов договору №2506/2025/01 від 25.06.2025 поставки.
Скаржник робить висновок, що між позовами існує прямий матеріально-правовий зв`язок, що відповідає вимогам ст. 180 ГПК України та є підставою для розгляду цих позовів в одному провадженні, а тому суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про відсутність взаємопов`язаності позовів в частині правової природи вимог та їх доказування.
Апелянт також зазначає, що його вимоги за зустріним позовом в частині стягнення пені ґрунтуються та тому ж самому розділі «Відповідальність сторін» договору №2506/2025/01 від 25.06.2025, що й аналогічні вимоги за первісним позовом. Вимоги зустрічного позову в частині стягнення збитків від інфляції та розміру 3% річних розраховані з врахуванням тих самих норм законодавства, що й аналогічні вимоги за первісним позовом та розраховані на підставі умов Специфікації №2506/2025/02 від 25.06.2025, якою визначено строки поставки товару та строки його оплати. 
Отже, сторони за первісним за зустрічним позовом посилаються на одні й ті самі докази в доведення своїх вимог, а саме на договір №2506/2025/01 від 25.06.2025 поставки, Специфікацію №2506/2025/02, рахунки №92 від 24.06.2025, платіжні інструкції №47252749 від 25.06.2025 та №47253063 від 10.07.2025. 
По суті, різниця між позовами полягає лише у вимогах позивача за зустрічним позовом в частині стягнення заподіяних простоєм виробництва збитків та частково застосування норм законодавства, що регулює безпідставне отримання Підприємством передоплати. Проте основною підставою, що об`єднує всі вимоги за первісним та зустрічним позовом є їх виникнення з одних договірних правовідносин та підтвердження їх документами, що складені на виконання договору №2506/2025/01 від 25.06.2025 поставки.

Позиції учасників справи.
Від Підприємства відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.03.2026 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Корсак В.А., Алданова С.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.03.2026 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали оскарження ухвали у справі №910/1215/26 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною Товариства на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 до надходження матеріалів оскарження ухвали у справі №910/1215/26.
26.03.2026 матеріали оскарження у справі №910/1215/26 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.03.2026 апеляційну скаргу Товариства на рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 у справі №910/1215/26 залишено без руху. Надано Товариству строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме для надання доказів сплати судового збору в сумі 2 662,40 грн у встановленому порядку. Попереджено Товариство, що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків, апеляційну скаргу буде повернуто скаржнику.
30.03.2026 від скаржника на виконання вказаної ухвали надійшла заява про усунення недоліків з доданими до неї доказами сплати судового збору у встановленому порядку (платіжна інструкція кредитового переказу коштів №47256874 від 11.03.2026).
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 у справі №910/1215/26. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).
Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
Підприємство звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства про стягнення 74 929,50 грн, з яких 66 058,22 грн заборгованості за поставлений за договором №2506/2025/01 від 25.06.2025 (далі - договір) товар, 7 181,34 грн пені, 694,97 грн 3% річних, 994,97 грн інфляційних втрат. 
На обґрунтування заявлених вимог Підприємство послалося на неналежне виконання Товариством умов договору щодо оплати за поставлений товар у визначеному договором порядку.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 10.02.2026 прийнято позовну заяву Підприємства до розгляду та відкрито провадження у справі №910/1215/26, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).
25.02.2026 Товариство сформувало у системі «Електронний суд» відзив на позовну заяву, у якому проти заявлених до нього вимог заперечило у повному обсязі.
26.02.2026 Товариство у системі «Електронний суд» сформувало зустрічну позовну заяву, вимоги та обґрунтування якої наведено вище за текстом цієї постанови.
Судом встановлено що зустрічна позовна заява Товариства подана з дотриманням встановленого ч. 1 ст. 180 ГПК України строку.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Основними засадами (принципами) господарського судочинства, зокрема, є верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; змагальність сторін; диспозитивність; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами (п. 1, 2, 4, 5, 8, 10, 11 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що ст. 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання в її права.
Основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинно чинитися правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 46 ГПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. 
Так, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом (п. 3 ч. 2 ст. 46 ГПК України).
Відповідно до ч. 1, 2 та 6 ст. 180 ГПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.
Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
Зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої цієї статті, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції фактично обмежився посиланням на норми процесуального права, висновками загального характеру (зі змісту первісного та зустрічного позовів не вбачається їх взаємопов`язаність, оскільки вони ґрунтуються на різних фактичних і правових підставах та доказах, відсутні умови, які свідчили б про доцільність спільного розгляду первісного та зустрічного позовів; матеріально-правові вимоги, заявлені сторонами в первісному та зустрічному позовах спричинять необхідність дослідження та встановлення судом різних обставин і доказів, на які посилаються сторони; спільний розгляд зустрічного позову із первісним не сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору, тобто не може вважатись доцільним у розумінні ч. 2 ст. 180 ПК України).
Але вказані висновки суду першої інстанції є передчасними, виходячи з такого.
Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.
Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки.
Підставу позову становлять фактична й правова підстава.
Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача.
Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача.
Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.
У даній справі зі змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що суди попередніх інстанцій вказували про те, що первісний і зустрічний позови стосуються правовідносин за одним договором та щодо одного періоду, втім, підстави (фактичні обставини) позовів є різними, а обрані способи судового захисту (майновий та немайновий) не можуть у разі їх ймовірного задоволення мати наслідком повний чи частковий залік/зарахування.
Разом з тим, конструкція ч. 2 ст. 180 ГПК України не містить вичерпного переліку взаємопов`язаності та доцільності спільного розгляду первісного та зустрічного позовів, втім є вказівка на такі альтернативні умови, а саме: (1) первісний і зустрічний позови виникають з одних правовідносин або (2) коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.
У цьому випадку суд першої інстанції не врахував правові позиції Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, а саме такі. 
Ознаками зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним позовом і доцільність його спільного розгляду з первісним позовом, зокрема коли позови виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом можуть різнитися з вимогами первісного позову, але вони об`єднуються в одне провадження з первісним позовом ухвалою суду (п. 5.14 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №916/542/18).
Взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів та доцільність їх спільного розгляду може виявлятись у такому:
- повністю чи частково співпадають підстави обох позовів (фактичні обставини); при цьому правові підстави цих позовів можуть бути різними;
- для підтвердження підстав позову сторонами (позивачем за первісним позовом і відповідачем за зустрічним) надані переважно або частково одні ті самі докази;
- вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись (при цьому предмети та підстави таких позовів можуть бути не пов`язаними, доцільність розгляду в одному провадженні спрямована на процесуальну економію, уникнення процедури примусового виконання одночасно двох судових рішень);
- задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову;
- спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору/спорів між сторонами (п. 25 постанови Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №910/6070/21).
Зустрічний позов може подаватися не лише для захисту проти первісного позову, а й бути самостійним засобом захисту проти відповідача, іноді зустрічний позов може бути спрямовано тільки до заліку первісної вимоги. Подання зустрічного позову надає можливість через спільний розгляд первісної і зустрічної вимоги повніше врахувати правові відносини сторін (п. 27 постанови Верховного Суду від 27.01.2021 у справі №908/1688/20).
Колегія суддів констатує, що у справі №910/1215/26 є співпадіння у підставах обох (первісного та зустрічного) позовів (фактичних обставин), на підтвердження підстав позову сторони надали переважно одні ті самі докази, вимоги за зустрічним і первісним позовами можуть зараховуватись, спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору / спорів між сторонами тощо.
Але місцевий суд зазначене вище не взяв до уваги і зробив помилковий висновок про про наявність підстав для повернення зустрічної позовної заяви заявнику.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 280 ГПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За наведених вище підстав колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Товариства знайшли своє підтвердження та наявні підстави для скасування оскаржуваної ухвали і передачі справи до суду першої інстанції для продовження розгляду зі стадії вирішення питання щодо прийняття / повернення зустрічного позову.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275, 280-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Золочів Інвест" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 у справі №910/1215/26 задовольнити.

2. Ухвалу Господарського суду міста Києва від 04.03.2026 у справі №910/1215/26 скасувати. 

3. Матеріали справи №910/1215/26 направити до господарського суду міста Києва для розгляду на стадії вирішення питання про прийняття / повернення зустрічного позову.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України. 

Головуючий суддя О.О. Євсіков 

Судді С.О. Алданова

В.А. Корсак