Справа № 523/1568/26
Провадження №2/523/3133/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
/заочне/
"03" липня 2026 р. м.Одеса

Пересипський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого - судді Малиновського О.М., 
за участю секретаря - Буравцової М.П. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одеса, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, 

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою в якій просить суд встановити факт постійного не проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини за місцем відкриття спадщини: АДРЕСА_1 .
Позов мотивований тим, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з 1/5 частини кв. АДРЕСА_2 . Позивач, як дружина померлого, є спадкоємцем першої черги. У встановлений законом строк вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, якою була заведена спадкова справа. Інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини не зверталися. Після спливу шестимісячного строку, за заявою позивачки приватним нотаріусом на її ім`я видані свідоцтва про право на спадщину на грошові вклади. Водночас, свідоцтво про право на спадщину, зокрема на 1/5 частину спадкової квартири не видане, з огляду на те, що на час відкриття спадщини, за однією адресою місця проживання спадкодавця був зареєстрований його син, ОСОБА_2 , який в силу ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину. Позивач стверджує, що на час відкриття спадщини відповідач не проживав разом з спадкодавцем, а відтак він не може вважатися таким, що прийняв спадщину. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду. 
Ухвалою судді від 12.02.2026р. відкрито провадження у справі з призначенням розгляду справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 12.03.2026р. задоволено клопотання представника позивача та витребувана копія спадкової справи до майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Ухвалою суду від 10.04.2026р. закрито підготовче провадження з призначенням розгляду справи по суті за участю сторін.
ОСОБА_1 та її представник – адвокат Бойко С.В. позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився без поважних на те причин. Заяви про розгляд справи за відсутністю відповідача до суду не надано. Про час та місце розгляду справи неодноразово направлялись повідомлення належним чином за місцем реєстрації відповідача. Згідно поштового повідомлення адресат за місцем своєї реєстрації відсутній, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п.4 ч.8 ст.128 ЦПК). 
За письмовою згодою позивача та її представника, за відсутності відзиву відповідача на позовну заяву справу розглянуто в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280ЦПК України. 
Суд, заслухавши позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 . 
Після його смерті відкралась спадщина, яка складається з майна, у тому числі з 1/5 частини кв. АДРЕСА_2 , яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням ЖКГ Одеської міської ради 11.11.2004р., на підставі розпорядження від 11.11.2004р. №186812, зареєстрованого в реєстровій книзі №12-28164.
З витребуваної та дослідженої судом копії спадкової справи до майна ОСОБА_3 слідує, що 23.04.2014р. за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б. заведена спадкова справа №30/2014.
Факт перебування ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 на час його смерті підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 . 
Інших спадкоємців, які б звернулися у встановлений законом шестимісячний строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за законом та/або за заповітом матеріалами спадкової справи не встановлено. 
13.06.2014р. приватним нотаріусом Русских С.Б. було посвідчено свідоцтво про право на спадщину за заповідальним розпорядженням на право ОСОБА_1 , як дружини померлого, на вклад ОСОБА_3 , реєстровий номер 1427. 
Окрім цього, 03.06.20154р. приватним нотаріусом Русских С.Б. було видане свідоцтво про право на спадщину за законом яким посвідчено право ОСОБА_1 , як дружини померлого, на частину грошових вкладів ОСОБА_3 на рахунках у ПАТ «ВіЕйБі Банк», реєстровий номер 1325.
20.10.2025р. ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Русских С.Б. із заявою в якій просила видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/5 частину кв. АДРЕСА_2 . 
Листом № 568/02-14 від 20.10.2025 року приватним нотаріусом Русских С.Б. роз`яснено, що згідно з пунктом 4 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України Свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений за законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. 
Згідно зі ст. 1261 Цивільного Кодексу України спадкоємцями першої черги спадкування за законом є: діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч.3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. 
Згідно з довідкою №498 від 17.04.21014р., виданою КП «ЖКС «Північний» Одеської міської ради разом зі ОСОБА_3 на час відкриття спадщини також був зареєстрований його син – ОСОБА_2 , 1970 року народження, який вважається таким, що прийняв спадщину.
Нотаріусом було рекомендовано ОСОБА_1 звернутись до суду для встановлення факту, що ОСОБА_2 фактично не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті ( ст. 1218 ЦК України).
Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ст. 1268 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Таким чином, законом встановлено лише два способи прийняття спадщини: 
подання відповідної заяви нотаріусу (стаття 1269 ЦК України);
постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (частина третя статті 1268 ЦК України). Причому постійне проживання зі спадкодавцем має бути належним чином підтверджене.
Положення частин третьої, четвертої статті 1268 ЦК України містять правову презумпцію прийняття спадщини, зміст якої становить припущення про те, що певні спадкоємці вважаються такими, що прийняли спадщину без спеціального волевиявлення про це.
Презумпція прийняття спадщини може бути застосована лише щодо спадкоємців, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а також малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена.
Існування зазначеної презумпції можливе за умови, що такі спадкоємці не відмовилися від прийняття спадщини в установленому законодавством порядку.
Установлення законом презумпції прийняття спадщини, зумовлене одним лише фактом спільного й постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем, є своєрідним «способом» прийняття спадщини. У такому випадку спадкоємець набуває право на спадщину автоматично, не висловлюючи при цьому волі на прийняття спадщини, що не узгоджується з правовою природою акта прийняття спадщини, який є правочином, тобто дією особи, спрямованою на набуття цивільних прав та обов`язків.
Як і будь-яка презумпція, презумпція прийняття спадщини може бути спростована. Зокрема, інша сторона може заперечувати факт-основу презумпції, а саме факт спільного проживання спадкоємця зі спадкодавцем.
Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги зазначає, що обмежена у реалізації своїх спадкових прав, а саме позбавлена можливості одноособово спадкування майна її померлого чоловіка ОСОБА_3 , оскільки її син ОСОБА_2 на час смерті був зареєстрований за однією адресою із спадкодавцем, а тому вважається, таким, що прийняв спадщину. Однак фактично з 2008 року та по теперішній час її син проживає в м. Донецьк, тобто спадщину на підставі статті 1268 ЦК України він не прийняв.
Факт того, ОСОБА_2 , 1970 року народження фактично не проживав за адресою: АДРЕСА_1 починаючи з 2008року та по теперішній час, підтверджується:
допитаними у судовому засіданні свідками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які є сусідами позивачки та які показали, що ОСОБА_6 у 2009р. після одруження виїхав від своїх батьків та посилився у м. Донецьк, де і проживає по теперішній час. На час смерті його батька – ОСОБА_3 , ОСОБА_7 в квартирі не проживав;
актом від 24.12.2025року складеного сусідами, якими підтверджено факт непроживання ОСОБА_2 в кв. АДРЕСА_2 з 2008р. по теперішній час;
вироком Приморського районного суду м. Одеси від 11.08.2025р. у справі № 522/6894/24 за яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 258-1 КК України з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі строком на 12 років, з конфіскацією у власність держави всього його майна. При ухвалені вироку судом встановлено, що ОСОБА_8 проживаючи в м. Донецьк, як громадяни України добровільно вступив у терористичну організацію групу «ДНР» та приймав в ній участь. 
Надані з боку позивача докази та досліджені судом, як кожен окремо, так і у їх сукупності вказують на те, що відповідач на час відкриття спадщини, тобто на час смерті свого батька – ОСОБА_3 , а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 з ним разом не проживав, а відтак неможна вважати, що він прийняв спадщину з підстав, передбачених ч.3 ст.1268 ЦК України.
Обов`язок подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини виникає у спадкоємця, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем (ч.1 ст.1269 ЦК України).
Таких висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21.10.2020 року у справі № 569/15147/17(провадження № 61-39308св18) та у Постанові Верховного Суду у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі №204/2707/19(провадження №61-15380св20) від 28.04.2021 року. 
Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч.1 ст.1272 ЦК України).
Статтею 29 ЦК України в редакції, чинній на час відкриття спадщини, встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).
Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.
Таким чином, державна реєстрація відповідача в спадковій квартирі, де був одночасно зареєстрований та проживав спадкодавець ОСОБА_3 , не є беззаперечним доказом його постійного проживання на момент смерті батька.
Відповідач, який не проживав разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, та не звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, у встановлений законом строк, не може вважатися таким, що прийняв спадщину.
Верховний Суд також зауважує, що якщо особа(спадкоємець) не проживала постійно із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено належними доказами, то сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем не може свідчити відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини, оскільки не є беззаперечним доказом постійного проживання особи на момент смерті із спадкодавцем за адресою реєстрації (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц (провадження №61-3620св210), від 10 квітня 2020 року у справі № 355/832/17-ц (провадження № 61-27212 св19) та від 27 лютого 2019 року у справі № 471/601/17-ц(провадження №61-38452св18).
За таким обставин суд вважає, що в ході судового розгляду наявними у справі доказами був доведений факт непроживання відповідача разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
З урахуванням викладеного, позов підлягає задоволенню.
Згідно ст.141 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 1331,20грн. 
Керуючись ст.ст.12,13,76,141,259,263-265,268, 279, 280-282 ЦПК України, 

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту не проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини задовольнити у повному обсязі. 
Встановити факт постійного не проживання ОСОБА_2 разом зі спадкодавцем ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини, за місцем відкриття спадщини: АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1331,20грн. 
Учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , рнокпп: НОМЕР_3 , зареєстрована: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп: НОМЕР_4 , зареєстрований: АДРЕСА_1 .
Заочне рішенням може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня складання рішення суду. 
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання рішення суду.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне рішення суду складено 03 липня 2026р. 

Суддя