Справа № 522/12006/26
Провадження № 2-а/522/351/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 червня 2026 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді Домусчі Л.В.,
за участі секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі адміністративну справу за позовом Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України,
ВСТАНОВИВ:
До Приморського районного суду м. Одеси 26.06.2026 року надійшов позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина російської федерації ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України.
В обґрунтування позову зазначено, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , не має дійсного паспортного документа, або документа, який дає право на виїзд з України, відсутні документи на проживання в Україні. Він не може бути працевлаштований, та мати законного, постійного джерела доходів згідно чинного законодавства, не зможе забезпечувати власні потреби, через що, з метою отримання грошових коштів, може вчиняти злочини проти власності, чим завдати істотної шкоди охоронюваним інтересам держави та окремих громадян. З огляду на викладене, враховуючи відсутність документів, що посвідчує особу, позивач просить суд затримати громадянина російської федерації ОСОБА_1  ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком на 6 місяців до 25.12.2026 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Ухвалою суду від 26.06.2026 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання на 13 год. 30 хв. 26.06.2026 року.
У судове засідання в режимі відеоконференції 26.06.2026 року з`явилися представник ГУ ДМС України в Одеській області-Саркісян А.Р., громадянин російської федерації ОСОБА_1 представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Портна У.А., перекладач Нікішов О.О., відповідач громадянин російської федерації ОСОБА_1 знаходився в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства.
Представник ГУ ДМС України в Одеській області Саркісян А.Р. просив затримати відповідача з метою його ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України до 25.12.2026 року, оскільки 25.06.2026 року ОСОБА_1 було затримано відповідно до протоколу про адміністративне затримання серії МОД № 000401 відповідно до ч. 2 ст. 263 КУпАП з метою встановлення особи та/або з`ясування обставин правопорушення. 06.09.2019 року відповідач потрапив на територію України, однак дія паспорта закінчилася ще в 2021 році і на теперішний час відповідач не має належного документу щодо його особи. 
ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що проживає у АДРЕСА_1 , знімав квартиру. Йому не потрібен перекладач, оскільки з дитинства проживає в Одесі, закінчив в Одесі в 2016 році школу, добре знає українську мову. Пояснив, що є наркозалежною особою та проходить певне лікування, тобто реабілітацію. Він з 5 років проживає в Одесі разом з мамою, яка також тут проживає. У нього є дідусь громадянин України та тітка, рідна сестра мами, які також тут проживають. Після закінчення в 2016 році після закінчення морського ліцею він отримав паспорт громадянина рф оскільки там народився. Проте десь в 2018 році його було депортовано ДМС до м.Тирасполя, де він прибув незначний час, а потім отримавши запрошення до України повернувся в Одесу, але не зміг офіційно набути проживання, оскільки родичка дідуся відмовила йому у реєстрації місця проживання. Надалі він безвідповідально відносився до життя, до обов`язку оформити своє перебування в України належним чином. Довгий час працював на різних підприємствах неофіційно, та міг знімати житло. Його батько помер давно в рф і там у нього немає родичів. Він згоден виїхати за межі України самостійно в будь яку іншу країну, але просить не повертати його в рф. Підтвердив, що дія його закордонного паспорту закінчилась в 2021 році. У зв`язку з тим що він безвідповідально відносився до своїх документів він не звертався до міжнародних установ, до посольства рф в м.Одесі, щодо допомоги в оформлені його документів. Також він не звертався з заявами про надання статусу біженця або про міжнародний статусу, оскільки не знав про можливість такого звернення. 
Представник ОСОБА_1 - адвокат Портна У.О. заперечувала проти позову, оскільки відповідач згоден самостійно виїхати з території України. Розуміє, що в Україні воєнний стан, в зв?язку з агресією рф, але ж він є етнічним українцем, оскільки з дитинства проживає в м.Одесі, отримав загальну освіту в 2016 році, жив разом з мамою та дідусем. В 2011 році ДПІ надала йому картку платника податків України, тобто ідентифікували його особу. Тут живуть усі його родичі. Так дійсно у нього прострочений строк дії його паспорту, проте він позбавлений можливості з початку війни виїхати до рф, або звернутися до консульства рф в Україні. Нічім не підтверджується, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення про примусове видворення. Надала копії документів про сімейні зв`язки з родичами в Одесі. 
Розглянувши матеріали справи та надавши належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, суд виходить з наступного.
Судом встановлено, що співробітниками ВП № 3 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області в рамках в рамках проведення операції під умовною назвою «Мігрант» 25.06.2026 на вул. Тараса Кузьміна, 33 у м. Одесі, виявлено особу, який назвався на анкетні дані громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та запрошено останнього до Управління міграційного контролю протидії нелегальної міграції та реадмісії ГУ ДМС в Одеській області, за адресою: м. Одеса, вул. Тараса Кузьміна, 33, для з`ясування обставин законності перебування на території України.
Громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25.06.2026 о 15.30 годині затримано відповідно до протоколу про адміністративне затримання серії № МОД 000401 відповідно до ч. 2 ст. 263 КУпАП з метою з`ясування обставин правопорушення.
В результаті проведеної перевірки, щодо законності перебування на території України, а також за інформацією з Інтегрованої міжвідомчої інформаційної – телекомунікаційної системи щодо контролю осіб транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон (далі – система Аркан), встановлено, що громадянин російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зі слів, прибув на територію України, легально, 06.09.2019 році, через контрольно-пропускний пункт «Кучурган», на підставі паспортного документу громадянина російської федерації для виїзду за кордон на його ім`я, номеру НОМЕР_1 з терміном дії з 17.11.2016 по 17.11.2021. 
Громадянин російської федерації ОСОБА_1 порушив законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства – перевищив встановлений строк перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживав на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні. 
Приписами ст. 9 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» (далі - Закону №3773-VI) передбачено, що строк перебування іноземців та осіб без громадянства встановлюється візою, законодавством України чи міжнародним договором України. 
На момент скоєння правопорушення громадянином громадянин російської федерації ОСОБА_1 , правила перебування іноземних громадян на території України визначались наказом МВС України від 20.07.2015 № 884 «Про затвердження Порядку обчислення строку тимчасового перебування в Україні іноземців, які є громадянами держав з безвізовим порядком в`їзду» (далі - Наказ № 884).
Відповідно до пункту 1 Наказу МВС України від 20.07.2015 № 884 передбачено, що громадяни держав з безвізовим порядком в`їзду можуть тимчасово перебувати на території України не більше ніж 90 днів протягом 180 днів, якщо інший строк не визначено міжнародними договорами України.
Дозволений строк перебування на території України у громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закінчився з грудня 2021 року, відповідач перебуває на території України - незаконно, ухиляється від виїзду з України до країни походження або третьої країни після закінчення встановленого терміну перебування в Україні.
ГУ ДМС в Одеській області встановлено, що громадянин російської федерації ОСОБА_1  на території України знаходиться не законно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має. 
Під час перебування в Україні громадянин російської федерації ОСОБА_1 , зі слів, тимчасово проживав за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 надав копію свого закордонного паспорту НОМЕР_1 виданого 17.11.2016 року , строк дії до 17.11.2021 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону № 3773-VI, в`їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Таким чином судом встановлено, що не заперечується відповідачем, шо на час розгляду справи у відповідача не має дійсного паспортного документа, або документа, який дає право на виїзд з України, відсутні документи на проживання в Україні, а також що з 16.11.2021 року відповідач перебуває незаконно на території України. Він не може бути працевлаштований, та мати законного, постійного джерела доходів згідно чинного законодавства, не зможе забезпечувати власні потреби, через що, з метою отримання грошових коштів.
Зазначене було також підтверджено відповідачем у судовому засіданні.
25.06.2026 за порушення правил перебування іноземців в Україні, а саме: перевищення іноземцем або особою без громадянства встановленого строку перебування в Україні більш як на 30 днів, а так само проживання на території України без документів на право проживання (перебування) в Україні, відповідальність за яке передбачено ч. 2 ст. 203 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), стосовно громадянина російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення від 25.06.2026 серії ПР МОД 013093 та постановою про накладення адміністративного стягнення від 25.06.2026 серії та номеру ПН МОД 013185 відповідач притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 5 100 гривень.
За вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 203 КУпАП відповідачем – громадянином російської федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 26.06.2026 добровільно адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 5100 (п`ять тисяч сто ) гривень, не сплачено, що підтверджується відсутністю банківської квитанції банку платника як в додатках до адміністративного позову, так і в особовій справі останнього.
25.06.2026 ГУ ДМС в Одеській області прийнято рішення № 5101100100000886 про примусове видворення з України громадянина російської федерації ОСОБА_1 , ( ОСОБА_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішення від 25.06.2026 року про примусове видворення з України відповідач в судовому порядку не оскаржував.
Суду також надано копії свідоцтва про народження ОСОБА_1 , яке видане рф 12.09.1998 року серія НОМЕР_2 , з якого вбачається що його мати є ОСОБА_3 ,картку платника податків про присвоєння йому 03.12.2002 року , копію свідоцтва про зміну імені з Баранова на ОСОБА_4 від 03.07.20019р в Краснодарському краї, свідоцтва про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком якої значиться : ОСОБА_5 (українець), ОСОБА_6 (українка) серія НОМЕР_3 , видано відділ Суворовського РАЦС м.Одеси, атестату про повну загальну середню освіту від 29.05.2016 серія НОМЕР_4 , що здобув повну загальну освіту в 2016р. у Одеському навчально-виховному комплексі «Морський ліцей!-загально-освітня школа №24 1-3 ступенів» Одеської міської ради Одеської області та додатки до нього 12 АШ №089028, копію паспорта ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 серія НОМЕР_5 )дідусь відповідача).
Відповідно до ч. 3 ст. 25 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ, рішення про добровільне повернення іноземців та осіб без громадянства, зазначених у частинах першій і другій цієї статті, приймається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції за заявою іноземця та особи без громадянства про добровільне повернення. Порядок провадження за заявами іноземців та осіб без громадянства про добровільне повернення визначається Кабінетом Міністрів України.
Проте, відповідач з відповідною заявою, а також з заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту в Україні до територіальних органів ДМС не звертався, відповідного бажання під час опитування не виявив.
Зазначене було також підтверджено відповідачем у судовому засіданні.
Згідно до частини 3 статті 3 розділу I Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», іноземці та особи без громадянства зобов`язані неухильно додержуватися Конституції та законів України, інших нормативно-правових актів, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей, інтереси суспільства та держави.
Відповідно до частини 1 стаття 9 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. 
Частиною 1 статті 16 розділу II зазначеного вище Закону передбачено, що реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.
Частиною 15 стаття 4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які в`їхали в Україну на інших законних підставах, не передбачених частинами 2 - 14 цієї статті, вважаються такими, які тимчасово перебувають на території України на законних підставах на період наданого візою дозволу на в`їзд або на період, встановлений законодавством чи міжнародним договором України.
Згідно частини 4 статті 4 Закону передбачено, що іноземці та особи без громадянства, які відповідно до закону прибули в Україну для працевлаштування та отримали посвідку на тимчасове проживання, вважаються такими, які на законних підставах перебувають на території України на період роботи в Україні.
Відповідно до частини 1 статті 21 розділу II Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», в`їзд в Україну, перебування на території України та транзитний проїзд через територію України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за наявності достатнього фінансового забезпечення або наявності можливості отримати таке забезпечення законним способом на території України. Порядок підтвердження достатнього фінансового забезпечення та його розмір встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Абзацом статті 21 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» зазначено, що перетинання державного кордону у разі в`їзду в Україну або транзитний проїзд через територію України громадянами держав, перелік яких зазначено у додатку 5, та особами без громадянства, які постійно проживають у зазначених державах, здійснюються після подання ними підтвердження фінансового забезпечення свого перебування в Україні, транзитного проїзду через територію України та виїзду за межі України.
Згідно до п. 14 ст. 1 Закону вищезазначеного Закону нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.
Згідно ч.8 ст. 26 Закону примусове повернення не застосовується до іноземців та осіб без громадянства, які не досягли 18-річного віку, до іноземців та осіб без громадянства, на яких поширюється дія Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", а так само не може бути застосовано до осіб, які не мають документів, що посвідчують особу та дають право на виїзд з України (такі іноземці та особи без громадянства затримуються у встановленому законом порядку з метою ідентифікації, документування та забезпечення передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або примусового видворення відповідно до цього Закону).
Згідно ч.1 ст.30 Закону центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальні органи та територіальні підрозділи, органи охорони державного кордону або органи Служби безпеки України можуть приймати рішення про примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, якщо такі особи затримані за незаконне перетинання (спробу незаконного перетинання) державного кордону України або є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятиметься від виконання рішення про примусове повернення, або якщо така особа не виконала у встановлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення, а також в інших передбачених законом випадках.
Проаналізувавши всі обставини перебування відповідача на території України було встановлено наступне:
1. Відомості про перебування на території України на законних підставах у відповідача відсутні, що вказує на грубе порушення з боку відповідача норм Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».
2. Відповідач прибув на територію України 06.09.2019 року. З моменту потрапляння на територію України відповідач не вчинив жодних спроб для легалізації власного становища.
3. Відповідач був виявлений працівниками ГУНП в Одеській області в зв`язку з порушенням правил перебування іноземців в Україні, а саме – проживав без документів на право проживання в Україні та ухилився від виїзду після закінчення відповідного перебування в Україні.
4. Відповідач не вчинив жодних дій направлених на виконання зазначеного рішення чи оскарження його в судовому порядку та не залишив територію України.
Отже, слід зазначити про наявність фактів порушення відповідачем законодавства України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, незаконного перебування його на території України, не виконання ним рішення про примусове повернення, а також небажання залишати територію України.
Складені відносно відповідача матеріали містять пояснення останнього, які за своїм змістом є підтвердженням вини у вчиненні адміністративного правопорушення, яке ставиться йому в провину. 
Правом звернутися в установленому законом порядку із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту відповідач не скористався.
Докази про те, що в країні походження відповідач піддавався переслідуванням за політичні чи релігійні переконання, расові або етнічні ознаки матеріали справи не містять.
Доказів законного перебування на території України відповідачем суду не представлено.
Відповідно до статті 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», статті 3 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», Постанови №1 Пленуму Вищого Адміністративного суду України від 25.06.2009, ГУ ДМС в Одеській області розглянуло всю належну інформацію, яка була доступна та переконані, що виконання рішення про примусове видворення не буде означати для іноземця чи особи без громадянства реальної загрози бути страченим або підданим катуванню, нелюдському чи принизливому поводженню з боку влади країни, куди він видворяється.
Відповідно до частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 року № 3773-VІ «центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухиляється від виконання такого рішення, та існує ризик його втечі…».
Беручи до уваги той факт, що відповідач після перетину державного кордону України, в подальшому проживав на території України нелегально, вчинив адміністративне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 203 КУпАП, зазначені обставини дають обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилятиметься від виконання рішення про примусове видворення. Враховуючи викладене, відповідач підлягає примусовому видворенню за межі території України на підставі рішення адміністративного суду.
Відповідно п. 11 Порядку в`їзду іноземців та осіб без громадянства в Україну, їх виїзду з України і транзитного проїзду через її територію затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 1995 року № 1074 в`їзд в Україну та виїзд з України іноземців може здійснюватися за паспортним документом і за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством України.
Відповідно пп. 26 п. 2 розділу ІІ Державної програми авіаційної безпеки цивільної авіації затвердженої законом України від 21 березня 2017 року № 1965-VIII документ, що посвідчує особу для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ іноземця, виданий уповноваженим органом іноземної держави або статутною організацією ООН, що підтверджує громадянство іноземця, посвідчує особу іноземця або особи без громадянства, надає право на в`їзд або виїзд з держави і визнається Україною.
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що серед документів, які посвідчують особу іноземця є паспорт громадянина іноземної держави, сертифікат на повернення, дипломатичний паспорт.
Слід зазначити, що усі вищезазначені документи можуть бути оформлені та видані виключно країною громадянської належності або її офіційними представництвами в інших країнах або міжнародними організаціями.
У відповідних положеннях статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що:
«1. Кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом,:
f) "законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції».
З огляду на це, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.
«Затримання особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції» у відповідності до другої частини статті 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, як наголошено в § 164 рішення Європейського суду з прав людини від 19 лютого 2009 р. у справі "А. та інші проти Сполученого Королівства" буде виправдано до тих пір, поки йде процес депортації або екстрадиції. Якщо така процедура не виконується з належною ретельністю, затримання особи перестає бути допустимим відповідно до статті 5 § 1 (f) Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Частиною 1 статті 289 КАС України встановлено, що за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення або реадмісію, ухилятиметься від виконання рішення про його (її) примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик його (її) втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, стосовно якого (якої) прийнято рішення про примусове видворення, документа, що дає право на виїзд з України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, його територіальний орган чи підрозділ, орган охорони державного кордону, орган Служби безпеки України подає до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням зазначених органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовну заяву про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:
1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;
2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;
4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.
Судом встановлено, що відповідач перебуває на території України без дійсних документів, що посвідчують його особу, з перевищенням передбаченого законодавством строку перебування на території України іноземних громадян та не має внутрішнього паспорту громадянина російської федерації, що є підставою його затримання з метою ідентифікації.
Відповідно до частини 11 статті 289 (яка є спеціальною нормою) строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.
Згідно пункту 27 частини 1 статті Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22.09.2011 № 3773-VI пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, 
- державна установа, призначена для тимчасового тримання іноземців та осіб без громадянства:
-стосовно яких судом прийнято рішення про примусове видворення;
-стосовно яких судом прийнято рішення про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення, у тому числі прийнятих відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;
-затриманих центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальними органами та підрозділами на строки та в порядку, передбачені законодавством України;
-затриманих за рішенням суду до завершення розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.
Частиною 2 ст. 101 КАС України (яка є загальною нормою) передбачено, що процесуальні строки визначаються днями, місяцями і роками.
Слід зазначити, що ГУ ДМС в Одеській області не зверталось з клопотанням про зобов`язання відповідача внести заставу та з клопотанням про взяття даної особи на поруки підприємства, установи чи організації, в зв`язку з тим, що внесення застави полягає у внесенні іноземцем, особою без громадянства або іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем) коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, тобто існує імперативний обов`язок Кабінету Міністрів прийняти такий Порядок.
Згідно з ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи чи інтереси.
Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Підстав для застосування щодо відповідача положень Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" судом не встановлено.
Відтак, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України, а тому позов підлягає задоволенню.
Вимога ГУ ДМС в Одеській області про допущення негайного виконання рішенням суду на підставі п. 3 ч. 2 ст. 371 КАС України не підлягає задоволенню, оскільки пункт 3 частини другої статті 371 виключено на підставі Закону № 2952-IX від 24.02.2023.
Керуючись ст.ст. 26, 30, 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», ст.ст. 2, 4, 5, 7-9, 72-77, 90, 241- 246, 250, 255, 289 КАС України , суд,
ВИРІШИВ:
Позов Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області до громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України- задовольнити.
Затримати громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 ( ОСОБА_2 ), РНОКПП НОМЕР_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі території України строком до 25.12.2026 року з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.
Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Домусчі Л.В.