ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року
м. Київ
справа № 344/16572/13-к 
провадження № 51- 3586 км 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 

за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
в режимі відеоконференції
виправданого ОСОБА_6 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 10 червня 2025 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42013090000000102, за обвинуваченням 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Богородчани Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України. 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 грудня 2024 року ОСОБА_6 визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з недоведеністю, що ним вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Вирішено питання речових доказів у провадженні та залишено без розгляду цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 .

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 10 червня 2025 року виправдувальний вирок суду першої інстанції залишено без змін. 

За обставин, встановлених судом та детально викладених у виправдувальному вироку, ОСОБА_6 обвинувачувався в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 , будучи відповідно до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №714, виданого на підставі протоколу №31 від 18.12.2009 року Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури в Івано-Франківській області, адвокатом, у жовтні 2012 року призначений захисником обвинуваченого ОСОБА_8 у кримінальній справі № 329046 за ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України. 

31 травня 2013 року ОСОБА_6 зустрівшись в кафе по вул. Незалежності в м. Івано-Франківську з ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що останній перебуває в дружніх стосунках з ОСОБА_8 та підтримує приязні стосунки з його матір`ю - ОСОБА_9 , повідомив, що за 5000 доларів США він може посприяти у вирішенні питання щодо призначення ОСОБА_8 суддею Івано-Франківського міського суду більш м`якого покарання, ніж передбачене законом. 

У період з 04 по 10 червня 2013 року ОСОБА_6 неодноразово телефонував ОСОБА_7 , зустрічався з ним та наполягав на необхідності передачі грошових коштів за вплив на прийняття суддею рішення при призначенні ОСОБА_8 більш м`якого покарання. 

17 червня 2013 року, приблизно о 15 годині ОСОБА_7 зустрівся з ОСОБА_6 в кафе по вул. Валовій у м. Івано-Франківську та передав останньому грошові кошти в сумі 1 500 доларів США (що згідно з курсом НБУ станом на 17 червня 2013 року становило 11 985 грн). 

В подальшому, вироком Івано-Франківського міського суду від 21 червня 2013 року ОСОБА_8 було визнано винуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на одержання неправомірної вигоди, ОСОБА_6 упродовж липня-серпня 2013 року неодноразово телефонував ОСОБА_7 та наполягав на необхідності передачі йому грошових коштів в сумі 3 000 доларів США за вплив на прийняття рішення суддями Апеляційного суду Івано-Франківської області при розгляді апеляційної скарги на вказаний вирок суду щодо ОСОБА_8 

26 серпня 2013 року близько 21:15 год ОСОБА_6 за попередньою домовленістю зустрівся з ОСОБА_7 в кафе по вул. Бачинської, 4 в м. Івано-Франківську, де одержав від останнього неправомірну вигоду у виді грошових коштів в сумі 22 000 гривень за вплив на прийняття рішення суддями апеляційного суду. 

Таким чином, ОСОБА_6 одержав від ОСОБА_7 неправомірну вигоду для себе у вигляді грошових коштів в сумі 1 500 доларів США та 22 000 грн за вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави - суддями Івано-Франківської області.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор не погоджується з ухвалою апеляційного суду щодо ОСОБА_6 та просить її скасувати і призначити новий розгляд у вказаному суді з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність. Прокурор вважає, що всупереч вимогам ст. 419 КПК України, апеляційний суд не перевірив належним чином всіх доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення та обґрунтованих відповідей на них не дав. Звертає увагу на те, що вказаний суд безпідставно послався в ухвалі на те, що суду не надано доказів, що негласні слідчі (розшукові) дії були проведені на підставі ухвал слідчих суддів, оскільки в матеріалах справи наявні ухвала слідчого судді про надання дозволу на здійснення НСРД, постанови про здійснення контролю за вчиненням злочину, клопотання про надання дозволу на проведення НСРД, відповідні доручення. Стверджує, що в цій справі ОСОБА_6 , як адвокату, склав та підписав повідомлення про підозру прокурор Івано-Франківської області ОСОБА_10 , а вручення вказаної підозри доручив старшому слідчому з ОВС СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_11 , який відповідно до постанови про створення групи слідчих здійснював досудове розслідування у кримінальному провадженні та мав повноваження і на вручення підозри, а тому порушень вимог ст. 481 КПК України в цій справі допущено не було. 
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 , який брав участь у касаційному розгляді, підтримав касаційну скаргу сторони обвинувачення та просив її задовольнити. 
Виправданий ОСОБА_6 під час касаційного розгляду висловив позицію про відсутність, на його думку, підстав для задоволення касаційної скарги прокурора, а тому просив оскаржувану ухвалу апеляційного суду залишити без зміни. 
Мотиви Суду
Відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Згідно з вимогами ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості й умотивованості судового рішення, убачається, що: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до ст. 404 КПК України апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку щодо його відповідності нормам кримінального та процесуального законів, фактичним обставинам кримінального провадження, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.
За вимогами ст. 419 КПК України, в ухвалі апеляційного суду має бути зазначено, зокрема, суть апеляційної скарги та докладні мотиви прийнятого рішення, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких її визнано необґрунтованою.
Зважаючи на законодавчі приписи, а також положення ст. 419 КПК України, суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у кримінальному провадженні та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення, в ухвалі має бути зазначено підстави з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Колегія суддів вважає, що при перегляді виправдувального вироку щодо ОСОБА_6 , апеляційний суд не дотримався зазначених вимог.
Так, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу прокурора, усупереч вимогам ст. 419 КПК України, апеляційний суд належним чином не мотивував своєї ухвали, не навів обґрунтованого аналізу доводів, викладених у поданій скарзі, не співставив наявних у провадженні доказів, не надав відповідей на доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставності висновків суду про необхідність виправдання ОСОБА_6 з огляду на відсутність у матеріалах провадження ухвал суду про надання дозволу на здійснення НСРД, які мали істотне значення для ухвалення законного рішення і могли вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість виправданого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину. 
Зміст ухвали апеляційного суду свідчить про залишення вказаним судом без обґрунтованих відповідей доводів апеляційної скарги прокурора щодо наявності в матеріалах справи ухвали слідчого судді Апеляційного суду івано-Франківської області про надання дозволу на здійснення НСРД (т. 4 а.с. 175-177), постанови про здійснення контролю за вчиненням злочину (т. 4 а.с. 167, 168), клопотання про надання дозволу на проведення НСРД (т. 4 а.с. 169-174), доручення на проведення НСРД (т. 4 а.с. 161, 162), які було досліджено в ході судового розгляду. 
Сторона обвинувачення також обґрунтовувала дотримання порядку вручення письмової підозри ОСОБА_6 , як спеціальному суб`єкту з огляду на вимоги ст. 481 КПК України. Проте апеляційний суд в ухвалі послався на те, що цього порядку дотримано не було, оскільки в справі відсутнє письмове доручення про вручення повідомлення про підозру старшим слідчим з ОВС СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_11 . При цьому, обґрунтовуючи безпідставність тверджень сторони обвинувачення, апеляційний суд послався на позицію щодо правозастосування Верховного Суду, викладену в постанові Великої Палати від 11 грудня 2019 року у справі № 563/2475/14-к (провадження № 13-34кс19). 
Проте колегія суддів звертає увагу, що в даній справі апеляційний суд неправильно застосував та розтлумачив викладений у вказаній постанові Великої Палати висновок щодо правозастосування. 
Так, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду виснувала, що вручення процесуального документа (повідомлення про підозру), а також повідомлення і роз`яснення (за необхідності) прав підозрюваному є кінцевим етапом, яким завершується процедура здійснення повідомлення про підозру судді. Однак саме по собі вручення тексту повідомлення про підозру судді іншим суб`єктом за умови, що його було прийнято, перевірено, складено та підписано уповноваженим на це статтею 481 КПК України суб`єктом, не порушує гарантії суддівської незалежності. Подальше вручення такого документа не дає підстав вважати, що суб`єкт його вручення якимось чином впливає на реалізацію цієї гарантії.
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що окрім суддів, норма пункту 3 частини першої статті 481 КПК України передбачає досить широкий перелік інших осіб, щодо яких забезпечується особливий порядок здійснення повідомлення про підозру, де обов`язковою є участь Генерального прокурора або його заступника, а саме: присяжному на час виконання ним обов`язків у суді, Голові, заступнику Голови, члену Вищої ради правосуддя, Голові, заступнику Голови, члену Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, працівникам Національного антикорупційного бюро України.
Більше того, є окрема категорія суб`єктів, здійснення підозри яким може вчинятися виключно Генеральним прокурором (виконувачем обов`язків Генерального прокурора), зокрема: народному депутату України, кандидату в Президенти України, Уповноваженому Верховної Ради України з прав людини, Голові або іншому члену Рахункової палати, прокурору Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, Директору або іншому працівнику Національного антикорупційного бюро України, заступникам Генерального прокурора, члену Національного агентства з питань запобігання корупції.
Аналіз наведеного вище переліку категорій осіб, щодо яких кримінальним законодавством України встановлений особливий порядок кримінального провадження, підтверджує висновок, викладений колегією суддів Великої Палати, про те, що додаткова гарантія у формі встановлення спеціальної процедури здійснення повідомлення про підозру цим категоріям осіб полягає саме у перевірці підстав і наступному складанні та підписанні повідомлення визначеними законом суб`єктами. Однак подальше вручення письмової підозри окресленим категоріям осіб не впливає на посилення або послаблення цих гарантій. Сам по собі факт особистої передачі повідомлення про підозру не забезпечує додаткового захисту ані судді, ані інших осіб, щодо яких визначено спеціальний порядок здійснення повідомлення про підозру.
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що вручення повідомлення про підозру судді іншою уповноваженою особою за умови, що рішення було прийняте та підписане визначеним на це статтею 481 КПК України суб`єктом, не порушує гарантії суддівської незалежності. Тому Генеральний прокурор або його заступник можуть доручити слідчому або іншому прокурору вручити судді повідомлення про підозру (в редакції статті 481 КПК України до прийняття Закону № 187-IX від 4 жовтня 2019 року).
Уповноваження іншої особи на вручення повідомлення про підозру судді, рішення про здійснення якого прийнято належним суб`єктом, на завершальному етапі здійснення такого повідомлення, не призводить до порушення цієї гарантії, передбаченої статтею 481 КПК України та статті 49 Закону № 1402-VIII.
З матеріалів справи убачається, що письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 склав та підписав прокурор Івано-Франківської області ОСОБА_10 , а безпосередньо вручив його текст ОСОБА_6 - старший слідчий з ОВС СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_11 , який відповідно до постанови про створення групи слідчих, здійснював досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні. 
Тобто вручення тексту повідомлення про підозру слідчим ОСОБА_11 , який входив у групу слідчих, визначених здійснювати досудове розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_6 , з огляду на те, що саме повідомлення про підозру складене та підписане уповноваженим суб`єктом - прокурором Івано-Франківської області, не порушило гарантій професійної діяльності адвоката та визначеного ст. 481 КПК України порядку повідомлення про підозру. 
Тому висновок апеляційного суду про те, що повідомлення про підозру ОСОБА_6 здійснено старшим слідчим міліції, а не прокурором, уповноваженим повідомляти про підозру адвокату та в справі відсутнє письмове доручення, яким би прокурор зобов`язував старшого слідчого вручати це повідомлення про підозру, не узгоджується з безпосереднім змістом вказаної процесуальної норми та свідчить про неналежну перевірку доводів сторони обвинувачення, викладених у апеляційній скарзі та доповненнях до неї в цій частині. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційний розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_6 було здійснено формально, без належної перевірки наведених у апеляційній скарзі прокурора доводів та надання обґрунтованих відповідей на них. В зв`язку з цим рішення суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України та, відповідно до ст. 438 КПК України, підлягає скасуванню, провадження - призначенню новому розгляду у вказаному суді, а касаційна скарга сторони обвинувачення - задоволенню. 
Під час нового розгляду апеляційний суд повинен належно перевірити доводи сторони обвинувачення, наведені в апеляційній та касаційній скаргах, урахувати зазначене в цій постанові та прийняти законне, обґрунтоване та мотивоване судове рішення. 
Керуючись статтями 433, 434, 436 - 438, 441, 442 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, задовольнити.
Ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 10 червня 2025 року щодо ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3