ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2026 року м.Дніпро Справа № 922/4075/24
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Мороза В.Ф. - доповідач,
суддів: Верхогляд Т.А., Чередка А.Є.
секретар судового засідання Жолудєв А.В.
розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Харківобленерго»
на ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.11.2024 (суддя Погорелова О.В.)
у справі № 922/4075/24 
за позовом Асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку "Перша Харківська Асоціація ОСББ"
до Акціонерного товариства "Харківобленерго"
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача:
1. ФОП Мігунов Володимир Іванович
2. Обслуговуючий кооператив "КІМ"
3. Приватне підприємство "Агентство нерухомості "Рестріелт"
4. Товариство з обмеженою відповідальністю "Агентство нерухомості "Рестріелт"
5. Товариство з обмеженою відповідальністю "Консалт-Буд 2011"
6. Обслуговуючий кооператив "Дубки-Харків"
про визнання відсутнім права вимоги

ВСТАНОВИВ:
Асоціація об`єднань співвласників багатоквартирного будинку "Перша Харківська Асоціація ОСББ" звернулась до Господарського суду Харківської області з позовом до Акціонерного товариства "Харківобленерго", в якому просить суд визнати відсутнім право вимоги у Акціонерного товариства "Харківобленерго" щодо стягнення пені, індексу інфляції, трьох відсотків річних та заборгованості за розподіл електричної енергії з Фізичної особи-підприємця Мігунова Володимира Івановича за договорами №4-2692С від 01.01.2019, №012522 від 01.01.2019 та №734/050116 від 01.01.2019, з Товариства з обмеженою відповідальністю "Консалт-Буд 2011" за договором №026348 від 01.01.2019, з Обслуговуючого кооперативу "КІМ" за договором №026670 від 01.01.2019, з Приватного підприємства "Агентство нерухомості "Рестріелт" за договором №5-25к від 02.06.2005, з Товариства з обмеженою відповідальністю "Агентство нерухомості "Рестріелт" за договором №1-2253 від 01.01.2019, з Обслуговуючого кооперативу "Дубки-Харків" №012795 від 01.01.2019.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 21.11.2024 позовна заява була прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено про розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 17.12.2024 о 10:30.
27.11.2024 до суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходів забезпечення позову у справі №922/4075/24 за позовом Асоціація об`єднань співвласників багатоквартирного будинку "Перша Харківська Асоціація ОСББ" до Акціонерного товариства "Харківобленерго", а саме: заборони Акціонерному товариству "Харківобленерго", в особі будь-яких його органів, представників, працівників та/або контрагентів вчиняти (у тому числі, але не виключно за зверненням будь-яких третіх осіб) будь-які дії та/або бездіяльність, що можуть мати наслідком припинення, обмеження розподілу та/або поставки електричної енергії до багатоквартирних житлових будинків за адресою: місто Харків, вул. Букова, буд. 1-А; місто Харків, вулиця Дерев`янка, 16-А; місто Харків, вул. Велика Кільцева, буд. 4; місто Харків, просп. Тракторобудівників, буд. 2. 
Обґрунтовуючи заяву про забезпечення позову, заявник вказував на те, що на протязі 2023, 2024 років члени АОСББ "Перша Харківська Асоціація ОСББ" продовжують отримувати від АТ "Харківобленерго" листи з прямими погрозами припинити електропостачання та розподіл електричної енергії за відповідним договором та відключити електроустановки споживачів. Більш того, члени АОСББ "Перша Харківська Асоціація ОСББ" звертались з заявою до Акціонерного товариства "Харківобленерго", НКРЕКП щодо негайного припинення протиправних дій стосовно житлових будинків за відповідними адресами з посиланням на пункт 7.11 Правил роздрібного ринку електричної енергії (постанова НКРЕКП від 14.03.2018 № 312) щодо відкриття провадження по справі №922/468/22, однак оператор розподілу електроенергії жодним чином не відреагував на такі звернення.
Припинення/обмеження електропостачання та розподілу електричної енергії ставить під загрозу реалізацію прав позивача, його членів та інтересів побутових споживачі мешканців багатоквартирних житлових будинків. Зокрема, припинення або обмеження подачі електроенергії або її розподілу призведе до зупинки ліфтів будинків, зупинки насосного обладнання, відключення системи водопостачання всередині будинку до усіх співвласників. Припинення подачі електричної енергії позбавить співвласників можливості безпечно пересуватися по прибудинковій території, оскільки буде відключено освітлення, припинення також призведе до неможливості обслуговування сантехнічного обладнання у підвальних приміщеннях та на технічних поверхах. Також у разі відключення електричної енергії не будуть працювати датчики підтоплення у підвалах та сигналізація в електрощитових, що може призвести до аварійного затоплення підвалів.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 28.11.2024 у справі №922/4075/24 заяву Асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку "Перша Харківська Асоціація ОСББ" про забезпечення позову задоволено.
Заборонено Акціонерному товариству "Харківобленерго" в особі будь-яких його органів, представників, працівників та/або контрагентів вчиняти (у тому числі, але не виключно за зверненням будь-яких третіх осіб) будь-які дії та/або бездіяльність, що можуть мати наслідком припинення, обмеження розподілу та/або поставки електричної енергії до багатоквартирних житлових будинків за адресою: місто Харків, вул. Букова, буд. 1-А; місто Харків, вулиця Дерев`янка, 16-А; місто Харків, вул. Велика Кільцева, буд. 4; місто Харків, просп. Тракторобудівників, буд. 2.
Господарський суд дійшов висновку, що відповідно до пункту 7.11 Правил роздрібного ринку електричної енергії (постанова НКРЕКП від 14.03.2018 № 312), на період розгляду судом спірних питань щодо порушення споживачем цих Правил та/або умов договорів, наявність яких передбачена цими Правилами, припинення електропостачання такого споживача, пов`язане з оскаржуваним фактом порушення, не здійснюється за умови своєчасного надання споживачем до моменту відключення відповідної ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду. Відкриття провадження у справі після факту відключення споживача є підставою для відновлення електропостачання.
АТ "Харківобленерго" неодноразово відмовлялось виконувати імперативну норму пункту 7.11 Правил, у зв`язку з чим Асоціація об`єднань співвласників багатоквартирного будинку "Перша Харківська Асоціація ОСББ" змушена звернутись до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову. 
Таким чином, обрані позивачем заходи забезпечення позову є співмірними і відповідають критеріям розумності, обґрунтованості та адекватності, забезпечують збалансованість інтересів учасників спірних правовідносин, запобігають порушенням у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів учасників процесу, відповідають інституту забезпечення позову в господарському процесі. 
Акціонерне товариство «Харківобленерго», не погодившись з постановленою ухвалою суду першої інстанції звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.11.2024 у справі №922/4075/24 та відмовити у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову; розгляд апеляційної скарги здійснювати у судовому засіданні з повідомленням (викликом) апелянта; судові витрати з оплати судового збору покласти на позивача.
В обґрунтування поданої скарги апелянт зазначає, що ухвала суду першої інстанції прийнята з порушенням норм процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що:
- Господарським судом Харківської області неправильно застосовані положення п. 7.11 Правил роздрібного електричної енергії (ПРРЕЕ), якими визначено, що у випадку наявності спорів, які перебувають на вирішення у суді, щодо порушення споживачем цих Правил та/або умов договорів, наявність яких передбачена цими Правилами, припинення електропостачання такого споживача, пов`язане з оскаржуваним фактом порушення, не здійснюється. На думку скаржника, вказаний пункт Правил застосовується в тому випадку, якщо припинення електропостачання здійснюється у зв`язку з порушенням споживачем Правил роздрібного ринку електричної енергії та/або умов договорів, наявність яких передбачена цими Правилами. Відтак, положення п. 7.11 Правил роздрібного ринку електричної енергії, які встановлюють заборону щодо припинення розподілу/постачання електричної мережі на час вирішення спору не можуть бути застосовані у даному випадку;
- судом при постановлені оскаржуваної ухвали порушено принципи та правила співмірності та пов`язаності заходів забезпечення позову із позовними вимогами. Вжиті заходи забезпечення позову обмежують законні права АТ «Харківобленерго» на проведення господарської діяльності, що в розумінні положень ст. 136 ГПК України є неприпустимим. Враховуючи, що позов у цій справі стосується визнання відсутнім права вимоги, то вжиття заходів забезпечення позову у справі з таким предметом не може забезпечити згаданий вище критерії співмірності;
- суд задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову з підстав необхідності усунення загрози реалізації прав та інтересів побутових споживачів мешканців багатоквартирних житлових будинків, забезпечив позов з метою забезпечення захисту прав не позивача, а третіх осіб, які не є учасниками даного спору, що в свою чергу суперечить природі заходів забезпечення позову який подано позивачем та є порушенням вимог ст. 136 ГПК України.
Процесуальний хід розгляду справи відображений у відповідних ухвалах Центрального апеляційного господарського суду. 
Хронологія надходження інших процесуальних документів до суду.
Учасники справи не скористалися своїм правом, передбаченим ч. 1 ст. 263 ГПК України та не надали суду відзив на апеляційну скаргу.
Згідно ч. 3 ст. 263 ГПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судовому засіданні 17.06.2026 брав участь представник третьої особи-4. Водночас, в призначений ухвалою Центрального апеляційного господарського суду час секретар судового засідання вийшов на зв`язок з представником скаржника (відповідача) та представником третьої особи - 4 в режимі відеоконференції, поза межами приміщення суду, з використанням власних технічних засобів, за допомогою програми EasyCon, представник скаржника приєднався до судового засідання в режимі відеоконференції, однак в зв`язку с технічними проблемами власних засобів не зміг продовжити участь в судовому засіданні та від`єднався, подальші спроби запрошення та приєднання представника скаржника були невдалими, про що складено Акт «Щодо відсутності можливості проведення судового засідання в режимі відеоконференції». Позивач та треті особи-1,2,3,5,6, будучи повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, уповноважених представників не направили, про причини неявки суд не проінформували.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішеннях від 28.10.1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.
У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах "Ryabykh v.Russia" від 24.07.2003, "Svitlana Naumenko v. Ukraine" від 09.11.2014 зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитись у світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України", рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі "Фрідлендер проти Франції").
«Розумність» строку визначається окремо для кожної справи. Для цього враховують її складність та обсяг, поведінку учасників судового процесу, час, необхідний для проведення відповідної експертизи (наприклад, рішення Суду у справі «G.B. проти Франції»), тощо. Отже, поняття «розумний строк» є оціночним, суб`єктивним фактором, що унеможливлює визначення конкретних строків судового розгляду справи, тому потребує нормативного встановлення.
Точкою відліку часу розгляду справи протягом розумного строку умовно можна вважати момент подання позовної заяви до суду.
Роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (&51 рішення Європейського суду з прав людини від 30.11.2006 у справі "Красношапка проти України").
Отже, при здійсненні правосуддя судом мають враховуватися не тільки процесуальні строки, визначені ГПК України, а й рішення ЄСПЛ, як джерела права, зокрема, в частині необхідності забезпечення судового розгляду впродовж розумного строку.
Відповідно до ч. 1 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
Згідно ч. 2 ст. 12-1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.
Відтак, органи судової влади здійснюють правосуддя навіть в умовах воєнного стану.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 ГПК України основними засадами (принципами) господарського судочинства є: 1) верховенство права; 2) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; 4) змагальність сторін; 5) диспозитивність; 6) пропорційність; 7) обов`язковість судового рішення; 8) забезпечення права на апеляційний перегляд справи; 9) забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; 10) розумність строків розгляду справи судом; 11) неприпустимість зловживання процесуальними правами; 12) відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Суд звертає увагу на висновки Європейського суду з прав людини, викладені у рішенні від 07.07.1989 у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії", відповідно до якого заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті власних інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04.10.2001 у справі "Тойшлер проти Германії" (Тeuschler v. Germany).
Тобто сторона повинна демонструвати зацікавленість у найшвидшому вирішенні її питання судом, брати участь на всіх етапах розгляду, що безпосередньо стосуються її, для чого має утримуватись від дій, що можуть безпідставно затягувати судовий процес, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 28.10.2021 у справі № 11-250сап21 акцентувала увагу на тому, що ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Суд нагадує, що він зазвичай визнає порушення пункту 1 статті 6 Конвенції у справах, які порушують питання, подібні до тих, що порушуються у цій справі. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України» (Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).
Як відзначив Верховний Суд у постановах від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17, від 01.10.2020 у справі № 361/8331/18, від 07.07.2022 у справі № 918/539/16 відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, згідно усталеної судової практики та позиції ЄСПЛ відкладення розгляду справи можливе з об`єктивних причин, як-то неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні чи недостатність матеріалів для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення. 
Пунктом 2 ч. 3 ст. 202 ГПК України визначено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки. 
Частиною 12 ст. 270 ГПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Так, апеляційне провадження у даній справі здійснюється на підставі поданої АТ "Харківобленерго" апеляційної скарги, в межах їх доводів та вимог, що відповідає приписам ч.1 ст. 269 ГПК України.
Жодних доповнень протягом визначеного ГПК України процесуального строку не подавалося.
Крім того, у справі вже відбулися судові засідання 09.07.2025 та 10.09.2025, на якому були присутні представники скаржника та третьої особи-4, надали свої пояснення по суті справи.
При цьому як учасники судового процесу, не були позбавлені права забезпечити участь у судовому засіданні 17.06.2026 будь-якого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді, в тому числі в режимі відеоконференції.
Аналогічна за змістом позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 910/12842/17.
В свою чергу, варто наголосити на тому, що визначення пріоритету щодо участі в судовому процесі у випадку невизнання судом обов`язкової явки представника, не тягне за собою неможливість здійснення розгляду справи, тобто відсутність уповноваженого представника в судовому засіданні не є безумовною підставою для його відкладення.
Натомість обставин неможливості вирішення спору судом не встановлено.
Таким чином, враховуючи положення ст. 7, 13, 14, 42-46 ГПК України, зокрема, щодо того, що учасники справи мають рівні права, якими вони повинні користуватися добросовісно, та несуть ризик настання тих чи інших наслідків, зумовлених невчиненням ними процесуальних дій, зважаючи на те, що суд не визнавав обов`язковою явку учасників справи, а в матеріалах справи містяться докази їх повідомлення про час та місце проведення судового засідання по розгляду апеляційної скарги, приймаючи до уваги необхідність дотримання розумних строків розгляду справи, з огляду на обставини сприяння судом у наданні учасникам судового процесу достатнього часу для належної підготовки своєї позиції та викладення її в поданих процесуальних документах, а також в забезпеченні участі в судових засіданнях, в тому числі в режимі відеоконференції, і цими правами вони розпоряджаються на власний розсуд, констатуючи достатність матеріалів для апеляційного перегляду справи, колегія суддів не вбачає наявність правових та фактичних підстав для відкладення розгляду справи та продовжує її розгляд, вважаючи за можливе здійснити перевірку ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку за наявними матеріалами та без участі представників сторін та третіх осіб, які не з`явилися.
Судом апеляційної інстанції було здійснено всі необхідні дії, що сприяли в реалізації сторонами принципу змагальності та диспозитивності.
Представник третьої особи-4 в судовому засіданні заперечив проти задоволення апеляційної скарги, наполягав на необхідності залишення ухвали суду першої інстанції без змін.
Апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення присутнього представника третьої особи, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши повноту та об`єктивність встановлених обставин та висновки місцевого господарського суду, перевіривши правильність застосування норм матеріального та процесуального права, вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 27.11.2024 до суду від позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій заявник просить суд вжити заходів забезпечення позову у справі №922/4075/24 за позовом Асоціація об`єднань співвласників багатоквартирного будинку "Перша Харківська Асоціація ОСББ" до Акціонерного товариства "Харківобленерго", а саме: заборони Акціонерному товариству "Харківобленерго" (61037, місто Харків, вулиця Георгія Тарасенко, будинок 149; код ЄДРПОУ 00131954), в особі будь-яких його органів, представників, працівників та/або контрагентів вчиняти (у тому числі, але не виключно за зверненням будь-яких третіх осіб) будь-які дії та/або бездіяльність, що можуть мати наслідком припинення, обмеження розподілу та/або поставки електричної енергії до багатоквартирних житлових будинків за адресою: місто Харків, вул. Букова, буд. 1-А; місто Харків, вулиця Дерев`янка, 16-А; місто Харків, вул. Велика Кільцева, буд. 4; місто Харків, просп. Тракторобудівників, буд. 2.
В обґрунтування заяви позивач вказує на те, що 18.11.2024 члени АОСББ "Перша Харківська Асоціація ОСББ" отримали чергові попередження про припинення розподілу електроенергії, в яких було зазначено, що відповідні споживачі мають заборгованість за розподіл електричної енергії, пені, індексу інфляції та 3 % річних. Більш того, було зазначено, що такими споживачами не обраний постачальник електричної енергії, однак така інформація не відповідає дійсності, та є предметом розгляду у справі №922/468/22, про що добре відомо АТ "Харківобленерго". Крім того, АТ "Харківобленерго" було зазначено, що у зв`язку з наявністю зазначеної заборгованості, за розподіл електроенергії, пені, інфляційних витрат, відсотків річних та відсутністю на думку АТ "Харківобленерго" постачальника електричної енергії буде припинено розподіл електричної енергії з 08:00 год. 28 листопада 2024 року за наступними адресами: м. Харків, вул. Дизельна, буд. 14, м. Харків, вул. Велика Кільцева, буд. 4, м. Харків, вул. Дерев`янко, буд. 16-А, м. Харків, вул. Букова, буд 1-А, м. Харків, просп. Тракторобудівників, буд. 2.
Позивач вважає, що таке нарахування та стягнення заборгованості за розподіл електричної енергії та штрафних санкцій на період дії воєнного стану з членів АОСББ не відповідає чинному законодавству, сталій судовій практиці та реальним обставинам які склались між учасниками справи. Згідно з підпунктом 16 пункту 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 №332 на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування надати такі настанови - зупинити нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії", між учасниками ринку електричної енергії. Отже, з урахування дії на території України воєнного стану, для учасників ринку електричної енергії, якими укладено типові договори відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії" та підпункт 16 пункту 1 Постанови НКРЕКП від 25.02.2022 № 332 (у редакції Постанови НКРЕКП від 26.04.2022 N 413) - це імперативна норма, якою держава вказала учасниками ринку електричної енергії, що на період дії в Україні воєнного стану та протягом 30 днів після його припинення або скасування зупиняється нарахування та стягнення штрафних санкцій, передбачених договорами, що укладені відповідно до Закону України "Про ринок електричної енергії". Зазначеного висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного господарського суду у постанові від 19.04.2024 у справі №911/1359/22, зокрема зазначивши, що рішення Регулятора щодо порядку застосування норм про відповідальність учасників на ринку електроенергії не суперечать нормам Цивільного кодексу України та Господарського кодексу України про відповідальність у договірних відносинах з огляду на те, що Регулятор в силу Закону наділений повноваженнями унормовувати договірні відносини суб`єктів господарювання, що проводять свою діяльність у сфері енергетики, у тому числі в частині відповідальності за невиконання (неналежне виконання) договірних зобов`язань на ринку електричної енергії. Враховуючи викладене, є достатні підстави вважати, що у АТ "Харківобленерго" відсутнє право вимоги щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій на період дії воєнного стану.
Крім того, визначення вартості послуг, наданих на підставі договорів про надання послуг з розподілу електричної енергії укладених між членів АОСББ та АТ "Харківобленерго", то з цього питання треба зазначити, що відповідно до положень ПРРЕЕ (п. 1.2.15., п. 3.1.9.) та абз. 1, 2 та 5 п. 13 розділу XVII "Прикінцеві та перехідні положення" ЗУ "Про ринок електричної енергії" ФОП Мігунов В.І. за адресами місто Харків, вулиця Дизельна, 14; місто Харків, вулиця Велика Кільцева, 4; ТОВ "Консалт-Буд 2011" за адресою місто Харків, вулиця Дерев`янка, 16-А; ОК "КІМ" за адресою: місто Харків, вулиця Букова, 1-А; ТОВ "АН Рестріелт" за адресою: місто Харків, проспект Тракторобудівників, 2 здійснили приєднання до договорів про розподіл та постачання електричної енергії шляхом факту споживання та оплати електричної енергії саме за цінами постачальника універсальних послуг тобто за цінами для побутових споживачів. Однак, АТ "Харківобленерго" заперечує факт укладення договору саме на таких умовах та вважає, що на даний час діють зовсім інші умови підключення, зокрема комерційний тариф, а не тариф для населення.
На даний час в господарських судах розглядається декілька спорів де сторонами є члени АОСББ та АТ "Харківобленерго", зокрема, справа №922/468/22 що стосується укладення договорів на постачання та розподіл електричної енергії побутовими споживачами та тарифів за відповідну електричну енергію.
Тим не менш, на протязі 2023, 2024 років члени АОСББ "Перша Харківська Асоціація ОСББ" продовжують отримувати від АТ "Харківобленерго" листи з прямими погрозами припинити електропостачання та розподіл електричної енергії за відповідним договором та відключити електроустановки споживачів. Більш того, члени АОСББ "Перша Харківська Асоціація ОСББ" звертались з заявою до Акціонерного товариства "Харківобленерго", НКРЕКП щодо негайного припинення протиправних дій стосовно житлових будинків за відповідними адресами з посиланням на пункт 7.11 Правил роздрібного ринку електричної енергії (постанова НКРЕКП від 14.03.2018 № 312) щодо відкриття провадження по справі №922/468/22, однак оператор розподілу електроенергії жодним чином не відреагував на такі звернення.
Відповідно до пункту 7.11 Правил роздрібного ринку електричної енергії (постанова НКРЕКП від 14.03.2018 № 312), на період розгляду судом спірних питань щодо порушення споживачем цих Правил та/або умов договорів, наявність яких передбачена цими Правилами, припинення електропостачання такого споживача, пов`язане з оскаржуваним фактом порушення, не здійснюється за умови своєчасного надання споживачем до моменту відключення відповідної ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду. Відкриття провадження у справі після факту відключення споживача є підставою для відновлення електропостачання.
Отже, АТ "Харківобленерго" неодноразово відмовлялось виконувати імперативну норму пункту 7.11 Правил, у зв`язку з чим Асоціація об`єднань співвласників багатоквартирного будинку "Перша Харківська Асоціація ОСББ" змушена звернутись до суду з заявою про вжиття заходів забезпечення позову.
Позивач також зазначає, що припинення/обмеження електропостачання та розподілу електричної енергії ставить під загрозу реалізацію прав позивача, його членів та інтересів побутових споживачі мешканців багатоквартирних житлових будинків. Зокрема, припинення або обмеження подачі електроенергії або її розподілу призведе до зупинки ліфтів будинків, зупинки насосного обладнання, відключення системи водопостачання всередині будинку до усіх співвласників. Припинення подачі електричної енергії позбавить співвласників можливості безпечно пересуватися по прибудинковій території, оскільки буде відключено освітлення, припинення також призведе до неможливості обслуговування сантехнічного обладнання у підвальних приміщеннях та на технічних поверхах. Також у разі відключення електричної енергії не будуть працювати датчики підтоплення у підвалах та сигналізація в електрощитових, що може призвести до аварійного затоплення підвалів. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що обрані позивачем заходи забезпечення позову є співмірними і відповідають критеріям розумності, обґрунтованості та адекватності, забезпечують збалансованість інтересів учасників спірних правовідносин, запобігають порушенням у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних інтересів учасників процесу, відповідають інституту забезпечення позову в господарському процесі, тому заява позивача про забезпечення позову підлягає задоволенню.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, оскаржуваному судовому рішенню та доводам апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
Частиною 1 статті 137 ГПК України встановлено, що позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ГПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 139 ГПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.
Апеляційний суд наголошує, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (Рішення Конституційного Суду України від 31.05.2011 року №4-рп/2011), сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого ст.55 Конституції України (Рішення Конституційного Суду України від 16.06.2011р. №5-рп/2011). 
Отже, забезпечення позову є засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи. Воно полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судового рішення або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. Заходи щодо забезпечення позову обов`язково повинні застосовуватися відповідно до їх мети, з урахуванням безпосереднього зв`язку між предметом позову та заявою про забезпечення позову. 
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 зазначила, що під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Подібного висновку за своїм змістом дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 8.8 постанови від 18.05.2021 у справі № 914/1570/20, зазначивши, що забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. 
При вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. 
Адекватність заходу щодо забезпечення позову, який застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві (іншим особам) вчиняти певні дії (висновки про застосування норм права, які викладені в постанові Верховного Суду від 25.05.2018 у справі №916/2786/17).
Заходи щодо забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів щодо забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Саме на необхідності оцінки цих обставин неодноразово акцентував Верховний Суд в постановах від 23.03.2020 у справі №910/7338/19, від 24.06.2020 у справі № 902/1051/19, від 11.08.2020 у справі № 911/3136/19, від 26.08.2020 у справі № 907/73/19, від 19.10.2020 у справі № 915/373/20, від 14.07.2021 у справі № 910/17014/20, від 28.07.2021 у справі № 910/3704/21, від 12.10.2021 у справі №908/1487/21 (908/1624/21), від 19.05.2022 у справі № 913/2239/21.
Суд приймає до уваги позицію Верховного Суду, викладену ним, зокрема, у постанові від 04.09.2023 у справі № 924/981/22, в якій зазначено, що необхідно розрізняти види (способи) забезпечення позову, які можуть застосовуватись до позовів майнового характеру, а які - для забезпечення немайнових позовних вимог, тобто фактично заходи забезпечення позову можна поділити на майнові та немайнові. Майнові заходи забезпечення мають застосовуватись для забезпечення позовних вимог майнового характеру, тобто таких, де матеріальна позовна вимога виражена саме в грошовій формі в ціні позову в розумінні ст. 163 ГПК України.
Метою застосування заходів забезпечення позову майнового характеру є обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача, на момент пред`явлення прозову може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду.
Заходи забезпечення немайнового характеру спрямовані на покладення на відповідача чи інших осіб обов`язку вчинити активні дії чи утриматись від їх вчинення, не пов`язаних з передачею грошових сум чи майна. 
Дані висновки також викладено в постановах Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 907/269/22, від 04.04.2023 у справі № 907/268/22, від 04.04.2023 у справі №915/577/22.
За таких обставин, обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та як наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.
Така правова позиція, наведена в постановах Верховного Суду від 14.06.2018 у справі № 916/10/18, від 15.01.2019 у справі № 915/870/18, від 31.08.2020 у справі №917/1274/19). 
Верховний Суд в постанові від 26.02.2020 у справі № 921/629/19 акцентував увагу на тому, що для вирішення питання про наявність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову та вжиття відповідних заходів має значення правильне визначення предмета спору. 
Обрання належного, відповідного предмету спору, заходу забезпечення позову сприяє дотриманню принципу співвіднесення виду заходу до забезпечення позову з заявленими позивачем вимогами, що зрештою дає змогу досягти збалансованості інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору та як наслідок ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, які не є учасниками цього судового процесу (аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 21.08.2020 у справі № 904/2357/20). 
Вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 13, 15, 74 ГПК України (змагальність сторін та пропорційність у господарському судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), господарський суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням, зокрема, того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову права цього учасника (відповідача), а відповідно, чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у випадку, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом (подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16.06.2020 у справі № 904/5876/19, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20).
Колегія суддів зауважує, що предметом даного позову є вимоги Асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку "Перша Харківська Асоціація ОСББ" до Акціонерного товариства "Харківобленерго" про визнання відсутнім права вимоги щодо стягнення пені, індексу інфляції, трьох відсотків річних та заборгованості за розподіл електричної енергії. 
Оскільки заявлено вимоги немайнового характеру, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (наведену правову позицію викладено у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18, постановах Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 915/1912/19, від 11.02.2021 у справі № 915/1185/20). 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на протязі 2023, 2024 років члени АОСББ "Перша Харківська Асоціація ОСББ" продовжують отримувати від АТ "Харківобленерго" листи з прямими погрозами припинити електропостачання та розподіл електричної енергії за відповідним договором та відключити електроустановки споживачів. Більш того, члени АОСББ "Перша Харківська Асоціація ОСББ" звертались з заявою до Акціонерного товариства "Харківобленерго", НКРЕКП щодо негайного припинення протиправних дій стосовно житлових будинків за відповідними адресами з посиланням на пункт 7.11 Правил роздрібного ринку електричної енергії (постанова НКРЕКП від 14.03.2018 № 312) щодо відкриття провадження по справі № 922/468/22, однак оператор розподілу електроенергії жодним чином не відреагував на такі звернення.
Припинення/обмеження електропостачання та розподілу електричної енергії ставить під загрозу реалізацію прав позивача, його членів та інтересів побутових споживачі мешканців багатоквартирних житлових будинків. Зокрема, припинення або обмеження подачі електроенергії або її розподілу призведе до зупинки ліфтів будинків, зупинки насосного обладнання, відключення системи водопостачання всередині будинку до усіх співвласників. Припинення подачі електричної енергії позбавить співвласників можливості безпечно пересуватися по прибудинковій території, оскільки буде відключено освітлення, припинення також призведе до неможливості обслуговування сантехнічного обладнання у підвальних приміщеннях та на технічних поверхах. Також у разі відключення електричної енергії не будуть працювати датчики підтоплення у підвалах та сигналізація в електрощитових, що може призвести до аварійного затоплення підвалів.
Відтак існує загроза того, що у випадку припинення/обмеження електропостачання та розподілу електричної енергії позивач буде вимушений вживати додаткових заходів до відновлення порушених прав, що зумовить нові звернення до суду та судові спори. 
Зважаючи на можливість безперешкодного припинення/обмеження електропостачання та розподілу електричної енергії відповідачем у будь-який час, що спонукатиме необхідність застосування інших способів захисту (позовних вимог) та понесення додаткових витрат та часу, чим значно ускладнюватиметься захист порушених прав позивача в межах одного цього судового провадження за його позовом, слід погодитися з висновком господарського суду про необхідність вжиття заходів забезпечення позову у даній справі шляхом заборони Акціонерному товариству "Харківобленерго" в особі будь-яких його органів, представників, працівників та/або контрагентів вчиняти (у тому числі, але не виключно за зверненням будь-яких третіх осіб) будь-які дії та/або бездіяльність, що можуть мати наслідком припинення, обмеження розподілу та/або поставки електричної енергії до багатоквартирних житлових будинків за адресою: місто Харків, вул. Букова, буд. 1-А; місто Харків, вулиця Дерев`янка, 16-А; місто Харків, вул. Велика Кільцева, буд. 4; місто Харків, просп. Тракторобудівників, буд. 2. 
Колегія суддів зазначає, що скаржником не спростовано висновків суду щодо існування загрози настання негативних наслідків для позивача і що ця загроза є реальною з огляду на направлені відповідачем попередження про припинення розподілу електроенергії, що може в подальшому суттєво ускладнити відновлення прав позивача та стан сторін – учасників спірних правовідносин.
Щодо посилання в апеляційній скарзі на те, що суд задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову з підстав необхідності усунення загрози реалізації прав та інтересів побутових споживачів мешканців багатоквартирних житлових будинків, забезпечив позов з метою забезпечення захисту прав не позивача, а третіх осіб, які не є учасниками даного спору, колегія суддів відхиляє їх як необґрунтовані з огляду на наступне. 
Відповідно до ст. 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту.
Спеціальним Законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків, визначено правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників жилих та нежилих приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку, є Закон України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку” від 29.11.01 № 2866-III (набрав чинності 01.01.02).
Статтею 1 Закону України “Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку” (далі - Закон "Про ОСББ"; Закон № 2866-III, в редакції, яка була чинною на дату проведення спірних зборів) визначено, що об`єднання співвласників багатоквартирного будинку - це юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.
Статтею 4 Закону "Про ОСББ" встановлено, що об`єднання створюється для забезпечення і захисту прав співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами. Об`єднання створюється як непідприємницьке товариство для здійснення функцій, визначених законом.
Відповідно до преамбули Закону України “Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку” цей закон визначає особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, регулює правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління. 
Статтею 1 Закону України “Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку” передбачено, що співвласник багатоквартирного будинку (далі співвласник) - власник квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку.
Предметом регулювання цього Закону є відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку. Положення цього Закону застосовуються до відносин, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників житлових та нежитлових приміщень у гуртожитках, на які поширюється дія Закону України “Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків” (ст. 2 Закону України “Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку”). 
Управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку). Наймачі, орендарі та інші користувачі квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку можуть брати участь в управлінні багатоквартирним будинком виключно за дорученням власників таких квартир та приміщень (ст. 9 Закону України “Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку”).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 473/2005/19 зазначила, що вищезазначений Закон визначає ОСББ як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна. 
В свою чергу, відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст.11 ГПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 8 Цивільного кодексу України встановлено, що в разі якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). У разі неможливості використати аналогію закону для регулювання цивільних відносин вони регулюються відповідно до загальних засад цивільного законодавства (аналогія права).
Відповідно до ч. 9 ст. 11 ГПК України якщо спірні відносини, в тому числі за участю іноземної особи, не врегульовані законодавством, суд застосовує звичаї, які є вживаними у діловому обороті. 
Якщо спірні відносини не врегульовані законом і відсутній звичай ділового обороту, який може бути до них застосований, суд застосовує закон, що регулює подібні відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - виходить із загальних засад і змісту законодавства (аналогія права) (ч. 10 ст. 11 ГПК України).
Отже, виходячи із змісту зазначених статей, використання аналогії можливе за наявності достатніх умов, а саме: відносини, до яких застосовується аналогія охоплюється предметом цивільно-правового регулювання; наявність прогалин в їх регулюванні (прогалини в праві); існують правові норми, що регулюють подібні за змістом відносини; застосування аналогії закону не повинно суперечити суті цих відносин.
Відтак, однією із умов застосування аналогії закону є наявність подібних за змістом відносин, урегульованих нормами права, що означає, що відносини не є тотожними, а лише схожі за певною кількістю істотних ознак.
Так, для забезпечення і захисту прав усіх співвласників та дотримання їхніх обов`язків, належного утримання та використання спільного майна тощо може створюватися Асоціація об`єднань співвласників багатоквартирного будинку.
При цьому така Асоціація буде діяти відповідно до Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", чинного законодавства України та власного статуту; може користуватися правами, визначеними статтями 16, 17 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", та мати обов`язки, передбачені статтею 18 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку".
Асоціація набуває статусу юридичної особи з моменту її державної реєстрації у порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців".
Отже, у цій справі наявні підстави для застосування до спірних правовідносин сторін за аналогією закону Закон України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».
Як свідчать обставини справи, саме на базі ОСББ, які утримували та обслуговували багатоквартирні житлові будинки за адресою: місто Харків, вул. Букова, буд. 1-А; місто Харків, вулиця Дерев`янка, 16-А; місто Харків, вул. Велика Кільцева, буд. 4; місто Харків, просп. Тракторобудівників, буд. 2 і була створена Асоціація об`єднань співвласників багатоквартирного будинку "Перша Харківська Асоціація ОСББ".
Звідси, оскільки діяльність позивача безпосередньо пов`язана із захистом інтересів співвласників багатоквартирних будинків (власників квартир та нежитлових приміщень) за згаданими вище адресами, які є споживачами послуг відповідача, він є належним суб`єктом звернення із вимогами викладеними відповідно до заяви про забезпечення позову.
Щодо аргументів апелянта про неправильно застосування судом положень п. 7.11 Правил роздрібного електричної енергії (ПРРЕЕ) та неможливість врегулювання ними спірних правовідносин, слід зазначити, що обмеження та відключення споживачів здійснюється виключно у порядку, визначеному Законом "Про ринок електричної енергії" та правилами роздрібного ринку.
Відповідно до законів України "Про ринок електричної енергії" та «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор) постановою від 14.03.2018 № 312 затвердила Правила роздрібного ринку електричної енергії (далі – ПРРЕЕ в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин).
ПРРЕЕ врегульовано взаємовідносини, які виникають під час купівлі-продажу електричної енергії між електропостачальником (електропостачальниками) та споживачем (для власного споживання), а також їх взаємовідносини з іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії, визначеними цими Правилами. Ці Правила є обов`язковими для виконання усіма учасниками роздрібного ринку.
За змістом пункту 1.2.1 ПРРЕЕ на роздрібному ринку електричної енергії споживання та використання електричної енергії для потреб електроустановки споживача здійснюється за умови забезпечення розподілу / передачі та продажу (постачання) електричної енергії на підставі договорів про розподіл / передачу, постачання електричної енергії, надання послуг комерційного обліку, які укладаються відповідно до цих Правил, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу та Кодексу комерційного обліку.
Згідно з пунктом 1.2.2 ПРРЕЕ (на який міститься посилання в направлених відповідачем попередженнях про припинення розподілу електроенергії) за умови укладення споживачем договору про врегулювання небалансів та договору про надання послуг з передачі електричної енергії з оператором системи передачі, а у разі приєднання до системи розподілу - також договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу споживач може купувати електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку. У разі купівлі споживачем електричної енергії для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку його взаємовідносини з іншими учасниками ринку регулюються Правилами ринку, затвердженими постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 307 (далі - Правила ринку), Правилами ринку "на добу наперед" та внутрішньодобового ринку, затвердженими постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року № 308 (далі - Правила РДН та ВДР), іншими нормативно-правовими актами, крім цих Правил у частині постачання електричної енергії споживачу. У цьому випадку дія договору споживача про надання послуг з передачі електричної енергії, укладеного згідно з цими Правилами, призупиняється в частині розрахунків на строк, протягом якого споживач закуповує електричну енергію для власного споживання за двосторонніми договорами та на організованих сегментах ринку, але продовжує діяти в усіх інших частинах.
Приписами п. 1.2.15 ПРРЕЕ (на який міститься посилання в направлених відповідачем попередженнях про припинення розподілу електроенергії) встановлено, що укладення, внесення змін, продовження строку дії чи розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, здійснюється відповідно до вимог законодавства та цих Правил. Договори, передбачені цими Правилами, укладаються у письмовій формі в паперовому або в електронному вигляді. Для укладення договору шляхом приєднання до умов договору, друга сторона підписує заяву-приєднання. Договір може бути укладений, змінений та розірваний за допомогою інформаційно-комунікаційних систем та/або засобів електронної комунікації, зокрема через особистий кабінет у вигляді електронного документа. Створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання, знищення електронних документів під час укладання, виконання, зміни та розірвання договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії та використання електронної ідентифікації при укладанні договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії за допомогою інформаційно-комунікаційних систем та/або засобів електронної комунікації здійснюється з урахуванням Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг». Початок виконання умов договору, передбаченого цими Правилами, може встановлюватися за погодженням сторін. Порядок створення, відправлення, передавання, одержання, зберігання, оброблення, використання, знищення електронних документів, у тому числі під час укладання, зміни, виконання та розірвання будь-якого із договорів, передбаченого цими Правилами, визначається в угоді про електронний документообіг, укладеній між споживачем та іншим учасником роздрібного ринку електричної енергії. Угода про електронний документообіг має містити інформацію щодо інформаційно-комунікаційної системи та/або засобу електронної комунікації, які використовуються учасником роздрібного ринку електричної енергії для електронної взаємодії зі споживачем. На роздрібному ринку не допускається споживання (використання) електричної енергії споживачем без укладення відповідно до цих Правил договору з електропостачальником та інших договорів, передбачених цими Правилами. Електропостачальники зобов`язані повідомляти оператора системи розподілу (передачі) про укладення та розірвання договору із споживачем в установленому цими Правилами порядку. При переході права власності (користування) на об`єкт до нового власника (користувача) переходять права та обов`язки за договорами, укладеними відповідно до цих Правил, крім випадків, передбачених законодавством.
Як передбачено п. 3.1.6 ПРРЕЕ (на який міститься посилання в направлених відповідачем попередженнях про припинення розподілу електроенергії) постачання електричної енергії споживачу здійснюється, якщо:
1) об`єкт споживача підключений до мереж оператора системи у встановленому законодавством порядку;
2) електропостачальник за договором з оператором системи отримав доступ до мереж та можливість продажу електричної енергії на території діяльності оператора системи;
3) споживач є стороною діючих договорів:
про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, крім випадку здійснення розподілу (передачі) електричної енергії оператором системи до власних електроустановок;
про постачання електричної енергії споживачу або про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, або про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії";
про надання послуг комерційного обліку електричної енергії, крім випадків, коли роль постачальника послуг комерційного обліку виконує оператор системи, до мереж якого приєднаний цей споживач;
4) за усіма точками комерційного обліку на об`єкті (об`єктах) споживача, за якими здійснюється (планується) постачання електричної енергії, укладено договір з постачальником послуг комерційного обліку про надання послуг комерційного обліку електричної енергії;
5) відсутній факт припинення/призупинення постачання електричної енергії або надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії у випадках, передбачених законодавством у сфері енергетики;
6) відсутня прострочена заборгованість за договорами про постачання електричної енергії або про надання послуг системи розподілу/передачі.
За наявності боргу в розмірі більшому ніж вартість електричної енергії, спожитої протягом двох попередніх місяців, електропостачальник (крім постачальника універсальних послуг та постачальника "останньої надії") має право розірвати договір про постачання електричної енергії згідно з його умовами, якщо інше не передбачено умовами договору (комерційною пропозицією).
У пункті 3.1.9 ПРРЕЕ встановлено, що споживання електричної енергії без укладення відповідних договорів на роздрібному ринку не допускається.
Постачальник "останньої надії" здійснює постачання з моменту припинення постачання електричної енергії попереднім електропостачальником. Договір постачання електричної енергії між постачальником "останньої надії" і споживачем вважається укладеним з початку фактичного постачання електричної енергії такому споживачу. Договір, який вважається укладеним відповідно до законодавства, може бути оформлений у вигляді паперового або електронного документа. Постачальник «останньої надії» зобов`язаний забезпечити на своєму офіційному вебсайті можливість оформлення договору про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії» за допомогою інформаційно-комунікаційних систем та/або засобів електронної комунікації шляхом приєднання споживача до договору, для чого споживач подає постачальнику «останньої надії» відповідну заяву, яка підписується з використанням електронної ідентифікації. Договір про постачання електричної енергії постачальником «останньої надії», укладений за допомогою інформаційно-комунікаційних систем та/або засобів електронної комунікації, вважається таким, що укладений у письмовій формі. У цьому випадку покази засобу вимірювання визначаються постачальником послуг комерційного обліку на дату початку фактичного постачання електричної енергії в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. Постачальник "останньої надії" постачає електричну енергію споживачу протягом строку, який не може перевищувати 90 днів. Після завершення зазначеного строку постачальник "останньої надії" припиняє електропостачання споживачу. Про кінцевий строк постачання електричної енергії постачальник "останньої надії" має повідомляти споживача у виставлених рахунках кожні 30 днів. Повідомлення про припинення електропостачання надаються споживачу відповідно до процедури, передбаченої цими Правилами. Якщо споживач постачальника "останньої надії" не уклав договір із новим електропостачальником по закінченню терміну договору про постачання електричної енергії постачальником "останньої надії", розподіл та постачання електричної енергії такому споживачу припиняється шляхом здійснення відключення електроустановки такого споживача (п. 3.4.4 ПРРЕЕ, на який міститься посилання в направлених відповідачем попередженнях про припинення розподілу електроенергії)
Відповідно до п. 7.5 ПРРЕЕ (на який міститься посилання в направлених відповідачем попередженнях про припинення розподілу електроенергії) припинення повністю або частково постачання електричної енергії споживачу здійснюється, зокрема, оператором системи за умови попередження споживача не пізніше ніж за 5 робочих днів до дня відключення у разі закінчення терміну дії договору між споживачем та постачальником "останньої надії" (за умови неукладення споживачем договору з іншим електропостачальником).
З урахуванням наведених положень ПРРЕЕ, направлення АТ "Харківобленерго" листів-попередження є реалізацією передбаченого законом права оператора системи розподілу на ініціювання процедури припинення електропостачання у випадках, визначених ПРРЕЕ, зокрема, у разі наявності боргу в розмірі більшому ніж вартість електричної енергії, спожитої протягом двох попередніх місяців, закінчення строку дії договору тощо.
Колегія суддів звертається до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 11.02.2026 у справі № 344/13201/23 (до розгляду якої зупинялося провадження у цій справі) про те, що реалізація передбаченого пунктом 7.11 ПРРЕЕ права споживача на електропостачання на час вирішення судового спору з електропостачальником здійснюється шляхом забезпечення позову у вигляді заборони відключення електропостачання споживачеві на час розгляду цієї судової справи, оскарження факту порушення споживачем цих Правил та/або умов договорів.
Зазначений висновок стосується випадків вжиття заходів забезпечення позову, коли позивач оскаржує факт порушення ним ПРРЕЕ та/або умов відповідних договорів. 
Як свідчать обставини даної справи, відповідачем було направлено попередження про припинення розподілу електроенергії, за змістом яких вбачається, що станом на 15.11.2024 ним обліковується за договорами про розподіл електричної енергії наявність у деяких споживачів в багатоквартирних житлових будинках за адресою: місто Харків, вул. Букова, буд. 1-А; місто Харків, вулиця Дерев`янка, 16-А; місто Харків, вул. Велика Кільцева, буд. 4; місто Харків, просп. Тракторобудівників, буд. 2, заборгованості, а також усім нараховано пеню, 3% річних та інфляційні втрати за порушення грошових зобов`язань. 
Водночас за предметом та підставами заявленого позову АОСББ "Перша Харківська Асоціація ОСББ" доводить відсутність порушень ПРРЕЕ та умов Договорів, на які міститься посилання в направлених АТ "Харківобленерго" попередженнях, а також порушень розрахунків, за які здійснено застосування штрафних санкцій та інших супутніх нарахувань, які залежать від основного зобов`язання і поділяють його долю (відсотки річних та інфляційні втрати), просить суд визнати відсутнім у відповідача права вимоги щодо таких.
А тому положення пункту 7.11 ПРРЕЕ правомірно застосовані судом першої інстанції до спірних правовідносин, що не спростовано скаржником в установленому процесуальним законом порядку.
Крім того, варто наголосити, що відсутність у заяві про забезпечення позову пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення та не вирішення судом питання зустрічного забезпечення не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки не позбавляє відповідача права звернутися з клопотанням про зустрічне забезпечення окремо у встановленому законом порядку.
Подібні висновки висловлено у постановах Верховного Суду від 21.12.2020 у справі №487/5726/19, від 30.06.2021 у справі № 752/2342/19, від 23.12.2022 у справі №760/34352/21, від 02.03.2023 у справі № 643/14180/21.
До того ж, суд самостійно оцінює необхідність зустрічного забезпечення. За загальним правилом, вирішення цього питання має диспозитивний характер. Тобто реалізація заходів зустрічного забезпечення є правом суду, а не його обов`язком. 
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 10.02.2022 у справі № 910/9907/21.
В свою чергу, слід зауважити, що метою зустрічного забезпечення є забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. На відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача. Крім того, фактично цей інститут права зберігає існуючий status quo між сторонами до ухвалення рішення суду по суті спору. 
Умовою застосування заходів зустрічного забезпечення є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів з урахуванням обставин справи може утруднити чи зробити неможливим відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.
При цьому у вирішенні питання про зустрічне забезпечення господарський суд має здійснити оцінку доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності заходів зустрічного забезпечення, а також наявності зв`язку між конкретним заходом зустрічного забезпечення і заходами забезпечення позову.
Отже, з вищенаведеного вбачається необхідність доказування відповідними доказами можливості виникнення у відповідача збитків, їх розміру, підстав виникнення тощо.
Натомість апелянтом не доведено суду належними доказами заподіяння чи можливості понесення збитків, спричинених вжитими судом заходами забезпечення позову, що зумовлювало б потребу у застосуванні заходів зустрічного забезпечення. 
Вжиті судом заходи забезпечення в межах даної справи є тимчасовим обмеженням (на час розгляду даної справи), яке жодним чином не блокує можливість здійснення господарської діяльності відповідача, отримання доходів, сплати податків, тощо.
Апеляційний суд зауважує, що здебільшого доводи апеляційної скарги фактично зводяться до вирішення обґрунтованості позову та з`ясування обставин наявності/відсутності порушення прав позивача відповідачем, що не здійснюється під час розгляду заяви про забезпечення позову. Питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі № 914/970/18, від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20, від 21.03.2024 у справі № 910/15328/23).
Підсумовуючи все вищенаведене, колегія суддів вважає, що застосований ухвалою від 28.11.2024 захід забезпечення позову шляхом заборони АТ "Харківобленерго" вчиняти дії з припинення, обмеження розподілу та/або поставки електричної енергії багатоквартирних житлових будинків, які належать до сфери управління АОСББ "Перша Харківська Асоціація ОСББ", є адекватним, адже спрямований на захист прав співвласників-споживачів, яких представляє позивач, та запобігає необхідності останньому ініціювати нові спори щодо відновлення електропостачання, усунення негативних наслідків, спричинених можливим вчиненням таких дій та відшкодування пов`язаних із цим збитків.
Такий захід забезпечення позову узгоджується з предметом та підставами позову та є співмірним заходом забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами немайнового характеру, не має характеру надмірності для діяльності відповідача.
Отже, можливо погодитися з висновком господарського суду про наявність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову у цій справі, доводи апеляційної скарги, оцінку яким надано вище, цього не спростовують, а тому обґрунтовано відхиляються судом.
Додатково варто акцентувати увагу на практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях вказує на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (див. рішення у справі "Walchli v. France", заява № 35787/03, п. 29, 26.07.2007; SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20.02.2014; "ТОВ "Фріда" проти України", заява № 24003/07, п. 33, 08.12.2016). 
ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (пункти 31-32 рішення від 11.11.1996 у справі Кантоні проти Франції (CANTONI v. FRANCE), заява № 17862/91; пункт 65 рішення від 11.04.2013 у справі Вєренцов проти України, заява № 20372/11).
Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
При прийнятті у даній справі оскаржуваної ухвали судом дотримано принцип правової визначеності, забезпечено послідовне застосування норм, які регулюють спірні правовідносини, а також актуальної практики Верховного Суду.
Підсумовуючи вище викладене, порушень або неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, апеляційним судом не виявлено.
За таких умов, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні апеляційної скарги та відсутність підстав для зміни чи скасування ухвали Господарського суду Харківської області від 28.11.2024. 
У відповідності до ст. 129 ГПК України розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 129, 232-236, 269, 275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Харківобленерго» на ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.11.2024 у справі № 922/4075/24 залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду Харківської області від 28.11.2024 у справі № 922/4075/24 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, порядок і строки оскарження визначені ст.ст. 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови підписано 23.06.2026

Головуючий суддя В.Ф. Мороз

Суддя Т.А. Верхогляд

Суддя А.Є. Чередко