ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/47/26  Номер провадження 33/814/508/26	Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А.  Доповідач ап. інст. Костенко В. Г.	

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Костенко В.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_1 на постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 лютого 2026 року, 
ВСТАНОВИВ:

Цією постановою стосовно ОСОБА_2 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , зареєстрованого у цьому ж місті по АДРЕСА_2 , громадянина України,

закрите провадження у справі на підставі п.1 ст.247 КпАП України у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.
Згідно з постановою судді, щодо ОСОБА_2 складений протокол серії ЕПР1 №555984 про те, що він 31 грудня 2025 року о 10 годині 10 хвилин у м. Миргород по вул. Вовка, 4, керуючи автомобілем NISSAN LEAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, у результаті чого здійснив наїзд на собаку, чим порушив п.12.1 Правил дорожнього руху України.
В апеляційній скарзі потерпіла просить скасувати постанову судді місцевого суду, визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, та накласти відповідне адміністративне стягнення.
При цьому зазначає, що пояснення ОСОБА_2 не спростовують його винуватості у вчиненні адміністративного правопорушення та є суперечливими.
Не погоджується з висновком судді місцевого суду про те, що протокол про адміністративне правопорушення складений з порушенням вимог п.2 ч.1 ст.278 КпАП України, оскільки в такому разі судом мали бути виконані вимоги закону щодо повернення протоколу на доопрацювання.
Вважає, що суддя місцевого суду необґрунтовано залишив поза увагою показання свідка ОСОБА_3 , який повідомив, що ОСОБА_2 здійснив наїзд автомобілем на належну потерпілій собаку.
Також зазначає про суперечливість висновків судді місцевого суду, оскільки, стверджуючи про відсутність дорожньо-транспортної пригоди, в іншій справі суддя звільнив ОСОБА_2 від відповідальності за ст.122-4 КпАП України (залишення місця дорожньо-транспортної пригоди).
Потерпіла та її представник прохали провести розгляд справи у їх відсутність. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази та доводи апеляційної скарги, приходжу до такого.
Висновки судді про недоведеність вини ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення за наведених у протоколі про адміністративне правопорушення обставин ґрунтуються на перевірених в судовому засіданні доказах.
Диспозицією ст.124 КпАП України передбачена відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Під механізмом дорожньо-транспортної пригоди розуміють систему часових, динамічних та інших зв`язків окремих етапів, обставин і чинників, що формують сліди на взаємодіючих об`єктах під час розвитку дорожньо-транспортної події. Механізм ДТП складається із процесу, який можна розділити на три етапи: зближення з перешкодою, безпосередня взаємодія та розміщення після взаємодії. З`ясування умов та наслідків протікання цих процесів відіграє важливу роль у встановленні винуватості особи.
Причинний зв`язок в автотранспортних правопорушеннях відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія та наслідками, що настали, а між порушеннями правил дорожнього руху й відповідними наслідками.
Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст.124 КпАП України.
Зі змісту ч.1 ст.190, ч.1 ст.180, ч.1 ст.179 ЦК України видно, що майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.Тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
Таким чином, в розумінні закону собака є майном, оскільки щодо неї виникають цивільні права та обов`язки, про що обґрунтовано вказує апелянт.
Водночас, як правильно встановив суддя місцевого суду, наявні в матеріалах справи докази не доводять винуватості водія автомобіляNISSAN LEAF, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в настанні даної дорожньо-транспортної пригоди.
Так, складаючи протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №555984 від 31.12.2025, поліцейський вказав про порушення водієм ОСОБА_2 п.12.1 Правил дорожнього руху України, в результаті чого він здійснив наїзд на собаку.
Згідно з вимогами цього пункту Правил, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. 
Проте поліцейським не надано доказів того, що ОСОБА_2 об`єктивно мав технічну можливість уникнути наїзду на собаку, а відтак настання дорожньо-транспортної пригоди у разі свого руху із дозволеною швидкістю руху.
Також протокол про адміністративне порушення не містить даних про наслідки наїзду на тварину.
Більше того,схема дорожньо-транспортної пригоди від 31.12.2025 вочевидь не відповідає вимогам розділу ІХ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 №1395. 
Адже на схемі взагалі відсутні відомості як про розміщення автомобіля відносно елементів проїжджої частини та сталих орієнтирів і напрямок його руху, так і про тварину, а під №1 лише позначено місце зіткнення. При цьому поліцейський зазначив про відсутність пошкоджень на автомобілі і не вказав про будь-яку іншу шкоду внаслідок пригоди.
Тобто, ні протокол, ні долучена схема не дозволяють встановити механізм дорожньо-транспортної пригоди та її наслідки.
Також досліджені суддею місцевого суду докази не спростовують пояснення ОСОБА_2 в судовому засіданні, відповідно до яких тварина потрапила під заднє колесо автомобіля, що свідчить про те, що вона опинилася у небезпечній зоні вже після того, як передня частина автомобіля її минула. Така обставина об`єктивно виключає можливість завчасного виявлення перешкоди водієм та вжиття ним заходів для уникнення наїзду. 
Таким чином, відсутні належні і допустимі докази того, що в даній дорожній обстановці дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху та перебували в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП.
Доводи апеляційної скарги про необхідністьповернення протоколу на доопрацювання є неприйнятними, оскільки апеляційний суд позбавлений можливості вживати заходів, які можна витлумачити як прийняття на себе ролі сторони обвинувачення, таких як, наприклад, зміна сукупності доказів чи зміна обвинувачення, що міститься в протоколі про адміністративне правопорушення, на шкоду особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Згідно з вимогами ст.62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Враховуючи викладене, суддя місцевого суду прийшов до обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.
Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення. 

Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

ПОСТАНОВИВ:

Постанову судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20 лютого 2026 року щодо ОСОБА_2 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_1 – без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Полтавського апеляційного суду Костенко В.Г.