П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 травня 2026року м. Київ

Справа №752/24224/25
Апеляційне провадження №22-ц/824/4171/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.
суддів: Желепи О.В., Поліщук Н.В.
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва, постановлену під головуванням судді Кирильчук І.А. 24 жовтня 2025 року у м. Києві, 
у справі за позовом малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі їх законного представника ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання недійсним договору дарування квартири,
В С Т А Н О В И В

У вересні 2025 року малолітні ОСОБА_2 та ОСОБА_2 в особі їх законного представника ОСОБА_1 звернулися у суд із позовом у якому з урахуванням уточнень від 12 жовтня 2025 року просять: 
- визнати недійсним договір дарування 32/100 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу, Федоренко В.В., 28 вересня 2022 року та зареєстрований в реєстрі за №2896;
- визнати недійсним договір дарування квартири за адресою АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу, Федоренко В.В., за номером 67424950 від 02 травня 2023 року.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2025 року позовну заяву малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в особі їх законного представника ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання недійсним договору дарування квартири - повернуто позивачу.
Ухвала суду мотивована тим, що предметом оскарження є два різні договори дарування, які укладені між різними особами та підстави визнання їх недійсними є різними. Тобто заявлені позивачем вимоги, за свою природою є різними за походження, не є основною та похідної щодо один одної та доводяться різними групами доказів, з огляду на підстави позову заявлені ОСОБА_1 , а отже їх розгляд в рамках однієї цивільної справи не є доречним і суперечить вимога цивільного процесуального кодексу. Районний суд вказав, що позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог, що є підставою для повернення позовної заяви відповідно до вимог пункт 2 частини четвертої статті 185 ЦПК України.

Не погодився із вказаною ухвалою суду позивач, ним подано апеляційну скаргу, в якій він вказує, що оскаржувана ухвала винесена з порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до її помилкового постановлення.
Вказує, що в позові було зазначено, що договір дарування квартири за адресою АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є фраудаторним укладеним виключно для приховування та ускладнення повернення майна, яке належить ОСОБА_1 у судовому порядку, в разі визнання недійсним договору дарування 32/100 частки квартири за адресою АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 під тиском.
Зазначає, що дана справа про визнання недійсним договору дарування квартири, є саме тим випадком, який має підстави для застосування положень статті 188 ЦПК України. Тобто, предметом оскарження хоча і є два різні договори дарування, які укладені між різними особами та підстави визнання їх недійсними є різними, але у відповідності до п. 2 з урахуванням п.1 ст. 188 ЦПК України суд за клопотанням учасника справи, або з власної ініціативи може об`єднати в одне провадження декілька справ за позовами.
Окрім цього скаржник зауважує, в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху та усунення недоліків судом не було зазначено недолік, що заявлені позивачем вимоги, за свою природою є різними за походження, не підіймалося питання щодо роз`єднання позовних вимог, про відмову в об`єднанні справ в одне провадження.
На підставі викладеного, просить про скасування ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2025 року, як такої, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідачі та треті особи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися. 

В порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. А відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Тому розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, колегія суддів виходить з такого.

Судом встановлено, що у вересні 2025 року ОСОБА_1 , як законний представник, звернувся до суду з позовом в інтересах малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про визнання недійсними двох договорів дарування квартири. 
Предметом даного спору є договори укладені відносно квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
- від 28 вересня 2022 року та зареєстрований в реєстрі за №2896 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , 
- від 02 травня 2023 року зареєстрованого на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 67424950, укладений від між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . 
В обґрунтування позовних вимог позивач вказував на удаваність та фіктивність договору від 28 вересня 2022 року, його вчинення під тиском обдаровуваного та інших осіб. Відносно договору від 02 травня 2023 року позивачем також вказано на фіктивність та фраудаторність. (т.1 а.с.1-9)
Ухвалою суду першої інстанції від 10 жовтня 2025 року позовну заяву було залишено без руху. Суд першої інстанції вказав на те, що у разі подання позову про визнання договору недійсним, наявність самого договору, щодо якого виник спір, як додатку до позовної заяви є обов`язковою. У той же час, позивачем до позовної заяви не додано копію договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що позбавляє суд можливості оцінити, на яких умовах він був укладений та чи дійсно є підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання його недійсним. (т.1 а.с.239-241)
В заяві про уточнення позовних вимог позивач вказав на те, що ним невірно було визначено сторону договору від 02 травня 2023 року , повинно бути визначено ОСОБА_4 (т.1 а.с.248-249)
12 жовтня 2025 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» було подано клопотання про витребування доказів, в якому посилаючись на ухвалу від 10 жовтня 2025 року, вказав, що у нього наявна лише Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та просив витребувати договір дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу, Федоренко В.В., 02 травня 2023 року. (т.2 а.с.1-11)
13 жовтня 2025 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» також було подано клопотання про витребування доказів, в якому посилаючись на ухвалу від 10 жовтня 2025 року, вказав, що у нього наявна лише Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та просив витребувати у приватного нотаріуса Київського нотаріального округу, ОСОБА_9 ,  договір позики та іпотечний договір, укладені між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 08 серпня 2023 року. (т.2 а.с.12-19)
24 жовтня 2025 року судом першої інстанції постановлено ухвалу про повернення позовної заяви, в якій суд вказав на те, що звертаючись із клопотанням про витребування доказів (договору дарування від 02травня 2023 року), заявник не зазначив особу, у володінні якої перебувають відповідні докази. Проте, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі суд вказав на те, що заявлені позивачем вимоги, за свою природою є різними за походження, не є основною та похідної щодо один одної та доводяться різними групами доказів, з огляду на підстави позову заявлені ОСОБА_1 , а отже їх розгляд в рамках однієї цивільної справи не є доречним і суперечить вимога цивільного процесуального кодексу.

Право кожного на розгляд його справи судом передбачено п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням. Це право може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено.
За змістом ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно із ч. 1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини (п. 4, 5 ч. 2 ст. 175 ЦПК України). 
У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору (ч. 6 ст. 175 ЦПК України).
В порядку визначеному ч. 6 ст. 177 ЦПК України до заяви про визнання акта чи договору недійсним додається також копія (або оригінал) оспорюваного акта чи договору або засвідчений витяг з нього, а у разі відсутності акта чи договору у позивача - клопотання про його витребовування.
Згідно з положеннями ч.1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. 
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч.1 ст. 185 ЦПК України). 
Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, внесе у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошову суму у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ч. 3 ст 185 ЦПК України).
Крім цього, в порядку визначеному п. 2 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 188 цього Кодексу.
Статтею 188 ЦПК України визначені правила для об`єднання і роз`єднання позовів.
Згідно з ч. 1 цієї статті в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).
Частинами 4 та 5 ст. 188 ЦПК України визначено, що не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом. Не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, щодо яких законом визначена виключна підсудність різним судам.
Суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи вправі до початку розгляду справи по суті роз`єднати позовні вимоги, виділивши одну або декілька об`єднаних вимог в самостійне провадження, якщо це сприятиме виконанню завдання цивільного судочинства (ч. 6 ст. 188 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц роз`яснила, що предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 911/414/18, постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 914/2191/18 вказано на те, що позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.
Однорідними можуть вважатися позовні заяви, пов`язані однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим самим позивачем до одного і того самого відповідача (чи відповідачів), або хоча й різними позивачами, але до одного і того самого відповідача.
Однорідними позовними вимогами є такі, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.

У постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2020 року у справі № 922/1359/19 вказано на те, що позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.
Об`єднаними можуть бути позовні заяви, які пов`язані з однорідними позовними вимогами і водночас подані одним і тим же позивачем до одного й того самого відповідача (чи відповідачів) або хоч і різними позивачами, але до одного й того ж відповідача. Однорідними є позовні вимоги, що виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів.
Об`єднання позовних вимог дає можливість досягти процесуальної економії, ефективніше використати процесуальні засоби для відновлення порушеного права, а також запобігти можливості ухвалення різних рішень за однакових обставин.

З наведених норм чинного процесуального законодавства вбачається, що при залишенні позову без руху судом першої інстанції був визначений недолік позовної заяви - відсутність копії (або оригіналу) оспорюваного договору, що відповідає положенням ч. 6 ст. 177 ЦПК України. Разом з цим, позивачем був усунутий вказаний недолік шляхом зазначення про відсутність в його розпорядженні такого документу та зверненням із клопотанням про його витребування, що також відповідає положенням ч. 6 ст. 177 ЦПК України.
Разом з тим при поверненні позовної заяви судом першої інстанції в якості підстави вказано на порушено правила об`єднання позовних вимог. а отже слід погодитись з доводами апеляційної скарги сторони позивача, що цей недолік не був визначений судом першої інстанції при залишенні позову без руху.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів предмета і підстав позову.
Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. 
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.
Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.
Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.
З поданої позивачем позовної заяви вбачається, що її предметом є визнання недійсними двох договорів дарування, укладених відносно квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Підставами позову визначені обставини щодо фіктивності, удаваності та фраудаторності оспорюваних правочинів. Відповідачем по двом позовним вимогам є ОСОБА_4 , відповідач ОСОБА_5 є відповідачем по другій вимозі. Таким чином, кінцевою метою позову є захист права власності позивача на спірне рухоме майно.
У цій справі позивач обрав спосіб захисту - визнання недійсними договорів, проте оцінка способу захисту на цій стадії розгляду справи не здійснюється.
При визначенні наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі суд має виходити з того чи є вимоги однорідними, тобто такими, виникають з одних і тих самих або з аналогічних підстав і водночас пов`язані між собою одним і тим самим способом захисту прав і законних інтересів, а також зі складу учасників справи. У цій справі вбачається, що спірні правовідносини виникли на підставі аналогічних за змістом укладених між сторонами договорів дарування квартири, які стосуються однієї квартири. також вбачається наявність одних і тих самих позивачів, в інтересах яких позов поданий законним представником, обидві вимоги пред`явлені до одного відповідача ОСОБА_4 , а наявність іншого сама по собі не є такою, що ускладнює розгляд справи.
Посилання суду першої інстанції на те, що з огляду на підстави позову заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги доводяться різними групами доказів також не можу бути прийнято до уваги суду, оскільки на стадії відкриття провадження у справі суд має надати оцінку доказам, доданим позивачем до матеріалів позовної заяви, виключно з мотивів наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі, тобто належності оформлення позовної заяви відповідно до вимог ЦПК України. У справі, що переглядається, обсяг доданих до позовної заяви доказів на вказує на неможливість їх спільного розгляду.
Крім того суд має враховувати принцип процесуальної економії. Такий принцип цивільного судочинства передбачає, що суд, учасники судового процесу економно та ефективно використовують всі встановлені законом процесуальні засоби для правильного та оперативного розгляду справ із дотриманням строків.
У наведеному випадку об`єднання відповідних позовних вимог не матиме наслідком суттєвого утруднення вирішення спору, а навпаки, дає можливість досягти процесуальної економії за однакових обставин.
Таким чином посилання суду на те, що сумісний розгляд об`єднаних позивачем вимог суперечитиме приписам ст. 188 ЦПК України є необґрунтованим.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час перегляду ухвали суду в апеляційному суді.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки Голосіївським районним судом міста Києва ухвалу від 24 жовтня 2025 року постановлено з порушенням норм процесуального права, ухвала підлягає скасуванню в порядку, визначеному ст. 379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 379, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - задовольнити.
Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2025 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова 

Судді: О.В. Желепа

Н.В. Поліщук