ОКРЕМА ДУМКА
Судді Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1 у провадженні № 51-308 км 25
Постановою Верховного Суду від 13 травня 2026 року, ухваленою колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 19 серпня 2025 року стосовно ОСОБА_4 залишено без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_5 - без задоволення.
Як суддя не погоджуюсь із вказаним рішенням більшості колегії суддів та висловлюю окрему думку з таких підстав.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами обставини
За вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 січня 2024 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, і призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців.
Кропивницький апеляційний суд ухвалою від 19 серпня 2025 року апеляційну скаргу прокурора задовольнив, апеляційну скаргу захисника залишив без задоволення, вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 16 січня 2024 року змінив у частині зарахування строку цілодобового домашнього арешту у строк покарання. На підставі ч. 7 ст. 72 КК України зарахував ОСОБА_4 у строк призначеного покарання строк перебування його під цілодобовим домашнім арештом з 08 грудня 2020 року по 26 січня 2023 року, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі. В іншій частині вирок місцевого суду залишив без змін.
Вимоги та узагальненні доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У поданій касаційній скарзі захисник  ОСОБА_5 ,посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноту судового розгляду й невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, просив скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Обґрунтовуючи доводи своєї касаційної скарги, захисник, серед іншого, стверджував, що винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не доведена. Указував, що матеріалами справи не підтверджується, які травми отримав потерпілий в квартирі до свого падіння з висоти, отже не можна встановити, на що був направлений умисел ОСОБА_4 під час бійки. Зазначав, що суди безпідставно послалися на показання експерта, які ним були надані в судовому засіданні, оскільки вони ґрунтуються на припущеннях та не є джерелом доказу. Зауважував, що ухвала апеляційного суду є невмотивованою та не відповідає вимогам статей 94, 370 і 419 КПК України
Підстави для висловлення окремої думки та мотиви, якими їх обґрунтовано
Так, приписами статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК України) визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 КПК України.
З огляду на вимоги ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Отже, суд касаційної інстанції позбавлений можливості досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, однак при цьому до його компетенції входить перевірка правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права.
За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути, зокрема, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому обґрунтованим - є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, а вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Перевіряючи дотримання судами нижчих інстанцій вимог КПК України, Верховний Суд у межах доводів касаційних скарг має з`ясувати, чи навели суди нижчих інстанцій належні й достатні мотиви ухвалення судових рішень та чи обґрунтували свої висновки з посиланням на досліджені докази.
Так, з матеріалів справи убачається, що місцевий суд, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, дійшли переконання про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.
Мотивуючи свої рішення в частині наявності в ОСОБА_4 умислу на вбивство ОСОБА_6 , суди врахували, зокрема, обстановку на місці вчинення злочину, а також висновок експерта № 430/1 від 10 травня 2019 року, відповідно до якого комплекс виявлених на тілі ОСОБА_6 тілесних ушкоджень утворився внаслідок приблизно мінімум 25 травматичних впливів. У той же час суди взяли до уваги пояснення судового експерта ОСОБА_7 , який в судовому засіданні висловив припущення, що виявлена кількість крові потерпілого на місці події могла бути від комплексу отриманих травм голови, передпліччя, можливо була легенева кровотеча, кровохаркання. 
З огляду на викладене суди дійшли переконання про доведення завдання ОСОБА_4 . ОСОБА_6 , у квартирі останнього, низки ударів, зокрема в життєво важливі органи із значною силою, а також про перекидання ОСОБА_4 . ОСОБА_6 через вікно балкону кухні цієї ж квартири.
З такими висновками погодилася і колегія суддів Верховного Суду, яка з посиланням на практику Суду зауважила, що питання про умисел необхідно вирішувати з урахуванням сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації поранень та інших тілесних ушкоджень, причин припинення злочинних дій, поведінки винного і потерпілого, що передувала події, їхніх стосунків.
У той же час поза увагою судів залишилися доводи сторони захисту про те, що пояснення експерт ОСОБА_7 щодо можливості походження кількості крові надавав на підставі своїх припущень та поза межами складеного висновку за результатом проведення судової медичної експертизи.
Крім цього, без належної відповіді залишилися і доводи сторони захисту про те, що відповідно до висновку експерта № 430/1 неможливо встановити, які тілесні ушкодження були отримані від травматичних впливів, не пов`язаних з падінням з висоти. Так, в ході судового розгляду захисник наголошував, що цей висновок не підтверджує версію сторони обвинувачення про те, що ОСОБА_4 завдавав удари з великою силою в життєво важливі органи.
Я безумовно погоджуюсь з тим, що за наслідками судового розгляду можливо дійти висновку про доведеність винуватості особи у вчиненні певного кримінального правопорушення на підставі сукупності доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.
Водночас доводи сторони захисту щодо походження кількості крові на місці події та щодо неможливості встановлення травм, які отримав ОСОБА_6 у квартирі до свого падіння з висоти, на мій погляд, є ключовими та потребували більш ретельної перевірки, оскільки вони напряму впливають на правильність встановлення фактичних обставин у справі та правової кваліфікації дій засудженого.
На мою думку, апеляційний суд, залишаючи без ефективної відповіді вищевикладені доводи сторони захисту, істотно порушив вимоги кримінального процесуального закону, що могло вплинути на правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність.
За таких обставин, уважаю, що висновок апеляційного суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України є передчасним, а ухвала цього суду не відповідає вимогам статей 370 і 419 КПК України та підлягала скасуванню.

Суддя Касаційного кримінального 
суду у складі Верховного Суду ОСОБА_1