ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49027
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-49, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2026	м. Дніпро	Справа № 904/713/26	

Суддя Господарського суду Дніпропетровської області Панна С.П., при секретарі судового засідання Козуниці К.Е., розглянувши матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ХІМІЧНА КОМПАНІЯ", 49049, м.Дніпро, вул.Євпаторійська, буд.40, офіс 2, код ЄДРПОУ 33338108
до Держава - Російська Федерація
про відшкодування збитків у розмірі 514 405 130,00грн.

Представники сторін:
від позивача: Лавринович Оксана Володимирівна, ордер №14419324 від 03.11.2025р.
від відповідача: не з`явився

СУТЬ СПОРУ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ХІМІЧНА КОМПАНІЯ" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Російської Федерації про стягнення збитків в розмірі 12 492 861,82 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 514 405 130,00грн.
В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на заподіяння шкоди внаслідок знищення та пошкодження майна у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації, а саме:
19.07.2025 року приблизно з 01-00 по 06-00 год. підрозділами зс рф з використанням БПЛА невстановленого типу здійснено обстіл м. Павлоград, а саме, будівель та споруд, які знаходяться за адресою м. Павлоград, вул. Промислова, буд. 1. Внаслідок вибуху значно пошкоджені: механо-збірний цех з АПК, що розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Промислова, буд. 1Л; будівля, Компресорна, що розташована за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Промислова, нежитлові будівлі лісопильного і тарного участка, що розташовані за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Промислова, буд. 1, корпус 4/2;
- згідно звіту № 2099/25 від 21.10.2025 р, Механо-збірний цех з АПК, загальною площею 55760,30 кв. м, що розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Промислова, буд. 1Л, отримав наступні пошкодження: пошкодження конструкцій металевих вязей виробничої частини, повне руйнування, похилі і вертикальні тріщини у стінових конструкціях, зміщення стінових конструкцій з проектного положення, пошкодження залізобетонних колон, обвали та механічні руйнування зовнішніх стінових панелей, тріщини по балкам конструкцій перекриття, плит перекриття, пробиті отвори, руйнування скління віконних конструкцій, тріщини та сколи по дерев`яним рамам, деформування та вигини металевих рам;
- згідно звіту № 2042/25 від 03.10.2025 р, нежитлові будівлі лісопильного і тарного участка, що розташовані за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Промислова, буд. 1, корпус 4/2, отримали наступні пошкодження: пошкодження підземних частин стрічкового фундаменту, тріщини залізобетонних колон та стінових панелей, руйнування цегляної кладки зовнішніх та внутрішніх стінових конструкцій, руйнування конструкцій перекриття, механічні пошкодження залізобетонних сходів, руйнування скління віконних конструкцій, тріщини та сколи по дерев`яним рамам, деформування та вигини металевих рам;
- відповідно до звіту № 2099/25 від 21.10.2025 р про визначення розміру реальних збитків внаслідок пошкодження будівлі Механо-збірного цеху з АПК, що розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Промислова, буд. 1Л у зв`язку із збройною агресією російської федерації (аркуш 77), обсяг потреб у відновлені пошкодженого майна складає 11924749,92 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 491642600,00 грн.;
- відповідно до звіту № 2042/25 від 03.10.2025 про визначення розміру реальних збитків внаслідок пошкодження нежитлової будівлі, лісопильного і тарного участка, загальною площею 611,4 кв.м., що розташована за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Промислова, буд. 1, корп. 4/2, у зв`язку із збройною агресією російської федерації (аркуш 68), обсяг потреб у відновлені пошкодженого майна складає 550111,90 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 22762530,00грн.
Ухвалою суду від 23.02.2026р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання, яке відбудеться 13.03.2026 о 12:30год.
У судове засідання з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився.
Ухвалою суду від 13.03.2026р. відкладено підготовче засідання по справі на 13.04.2026р. о 10:00год.
У судове засідання з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився.
Ухвалою суду від 13.04.2026р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13.05.2026 о 10:00год.
04.05.2026р. до суду від представника позивача надійшло клопотання про долучення доказів направлення відповідачу до посольства Угорщини ухвали Господарського суду Дніпропетровської області від 13.04.2026р.
Щодо належного повідомлення відповідача суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 5, 6 статті 13 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 990/80/22, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, РФ не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди завданої такими актами агресії.
При цьому, Верховний Суд виходив з того, що країна-агресор діяла поза межами свого суверенного права на самооборону, навпаки, віроломно порушила усі суверенні права України, діючи на її території, тому безумовно РФ надалі не користується в такій категорії справ своїм судовим імунітетом. Такі висновки наведені в постановах Верховного Суду від 08.06.2022 та від 22.06.2022 у справах № 490/9551/19 та № 311/498/20.
Таких самих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18.05.2022 у справі № 428/11673/19 та у справі № 760/17232/20-ц, зазначивши додаткові аргументи непоширення судового імунітету РФ у спірних правовідносинах, а саме: підтримання юрисдикційного імунітету РФ позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції; судовий імунітет РФ не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004); підтримання імунітету РФ є несумісним з міжнародно-правовими зобов`язаннями України в сфері боротьби з тероризмом; судовий імунітет РФ не підлягає застосуванню з огляду на порушення нею державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням РФ своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом.
За приписами статті 3 ГПК України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України Про міжнародне приватне право, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором України встановлені інші правила судочинства, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, іншими законами України, застосовуються правила міжнародного договору. Іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, установлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (стаття 365 ГПК України).
Згідно з частиною 1 статті 367 ГПК України в разі, якщо в процесі розгляду справи господарському суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, господарський суд може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі - іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Порядок передачі судових та позасудових документів для вручення на території РФ регулювався Угодою про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, до якої Україна приєдналася 19.12.1992 прийнявши відповідний нормативний акт - постанову Верховної Ради України Про ратифікацію Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності від 19.12.1992. Відповідно до зазначеної Угоди Компетентні суди та інші органи держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав зобов`язуються надавати взаємну правову допомогу. Взаємне надання правової допомоги включає вручення і пересилання документів і виконання процесуальних дій, зокрема проведення експертизи, заслуховування сторін, свідків, експертів та інших осіб. При наданні правової допомоги Компетентні суди та інші органи держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав зносяться одна з одною безпосередньо. При виконанні доручень про надання правової допомоги Компетентні суди та інші органи, в яких просять допомоги, застосовують законодавство своєї держави. При зверненні про надання правової допомоги і виконання рішень документи, що додаються, викладаються мовою держави, яка запитує, або російською мовою.
Разом з тим, у зв`язку з військовою агресією держави - відповідача проти України, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, в Україні введений воєнний стан.
Відповідно до частини 1 статті 12-2 Закону України “Про правовий режим воєнного стану” в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.
За зверненням Мін`юсту, Міністерство закордонних справ України повідомило депозитаріїв конвенцій Ради Європи, Гаазької конференції з міжнародного приватного права та ООН, а також сторони двосторонніх міжнародних договорів України про повномасштабну триваючу збройну агресію РФ проти України та неможливість у зв`язку з цим гарантувати в повному обсязі виконання українською стороною зобов`язань за відповідними міжнародними договорами та конвенціями на весь період воєнного стану.
Згідно з листом Міністерства юстиції України Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану № 25814/12.1.1/32-22 від 21.03.2022, з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами в період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування.
Крім того, у зв`язку з агресією з боку держави - відповідача та введенням воєнного стану, АТ “Укрпошта” з 25.02.2022 припинила обмін міжнародними поштовими відправленнями та поштовими переказами з державою - відповідачем.
Відповідно до частини 2 статті 367 ГПК України судове доручення надсилається в порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, а якщо міжнародний договір не укладений - Міністерству юстиції України, яке надсилає доручення Міністерству закордонних справ України для передачі дипломатичними каналами.
Таким чином, з метою належного повідомлення відповідача про розгляд даної справи необхідно вручити відповідачу копію позовної заяви та процесуальні документи по даній справі в перекладі на російську мову через Міністерство юстиції України.
Разом з тим, у зв`язку із порушенням РФ цілей та принципів статуту ООН, Гельсінського Заключного Акту, Паризької Хартії для Нової Європи та ряду інших документів ОБСЄ, у зв`язку із широкомасштабною збройною агресією РФ проти суверенітету та територіальної цілісності України, Міністерство закордонних справ України 24.02.2022 нотифікувало МЗЗ РФ про прийняте Україною рішення розірвати дипломатичні відносини з Росією, що були встановлені Протоколом про встановлення дипломатичних відносин між Україною та РФ від 14.02.1992.
Відтак діяльність дипломатичних представництв України в Росії та Росії в Україні, а також будь-яке дипломатичне спілкування припинене відповідно до Віденської Конвенції про дипломатичні зносини 1961 року. Отже, подальше застосування відповідного алгоритму для подачі будь-яких судових документів до російської сторони дипломатичними каналами не є можливим з огляду на розірвання дипломатичних відносин та евакуацію всіх співробітників дипломатичних та консульських установ України через повномасштабну агресію РФ проти України.
З огляду на викладене, на період збройного конфлікту в відносинах з державою - агресором унеможливлене застосування міжнародних договорів України з питань правового співробітництва, в тому числі в зв`язку із припиненням поштового сполучення.
Крім того, за Законом України від 12.01.2023 № 2855-IX, який набрав чинності з 05.02.2023, Україна вийшла з Угоди про порядок вирішення спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, вчиненої в м. Києві 20.03.1992 та ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 19.12.1992 № 2889-XII.
З урахуванням наведеного, беручи до уваги неможливість виконання судового доручення про вручення відповідачу судових документів про відкриття провадження в справі №904/713/26 дипломатичними каналами, суд дійшов висновку про подальше повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України.
Крім того, в матеріалах справи наявні докази альтернативного направлення ухвал суду на адресу Відповідача, у тому числі через посольство РФ в Угорщині. 
Відповідно до частини 4 статті 122 ГПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Згідно з частиною 2 статті 178 ГПК України в разі ненадання відповідачем відзиву в установлений строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Неприбуття належним чином повідомленого відповідача в судові засідання, ненадання письмового відзиву на позов, за висновком суду, не є перешкодою для вирішення спору за наявними матеріалами справи, в силу частини 2 статті 178 та частини 1 статті 202 ГПК України.
У судове засідання з`явився представник позивача, представник відповідача не з`явився. Оголошено вступну та резолютивну частини рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, господарський суд, -

ВСТАНОВИВ:

Як встановлено матеріалами справи, Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА ХІМІЧНА КОМПАНІЯ» є власником нерухомого майна: 
- механо-збірного цеху з АПК, що розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Промислова, буд. 1Л на підставі договору купівлі – продажу серія та номер 22, укладеного 08.02.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Семенякою А.А; 
- нежитлових будівель лісопильного і тарного участка, що розташовані за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Промислова, буд. 1, копрус 4/2 на підставі договору купівлі – продажу, укладеного 19.10.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Несен В.А
Як зазначає позивач, 19.07.2025 року приблизно з 01-00 по 06-00 год. підрозділами зс рф з використанням БПЛА невстановленого типу здійснено обстріл м. Павлоград, а саме, будівель та споруд, які знаходяться за адресою м. Павлоград, вул. Промислова, буд. 1. 
Внаслідок вибуху значно пошкоджені: механо-збірний цех з АПК, що розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Промислова, буд. 1Л; будівля, Компресорна, що розташована за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Промислова, нежитлові будівлі, лісопильний і тарний участок, що розташовані за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Промислова, буд. 1, копрус 4/2.
Позивач стверджу, що таким чином, діями службових осіб армії рф, які скоїли злочинне діяння (застосування засобів ведення війни, заборонених міжнародним правом, інші порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 438 КК України), позивачу завдана матеріальна шкода.
Керівник Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА ХІМІЧНА КОМПАНІЯ» звернувся до Служби Безпеки України та поліції із заявами – повідомленнями про вчинення кримінальних правопорушень в поряду ст. 214 КПК України.
30.07.2025р. слідчий відділ Управління СБУ у Дніпропетровській області повідомило позивача листом № 55/8/55/7501/1062-2025 про те, що за фактом обстрілу збройними силами рф території м. Павлоград Дніпропетровської області, який відбувся 19.07.2025 р, у результаті якого пошкоджено нерухоме майно за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Промислова, буд. 1Л, буд. 1, копрус 4/2 слідчим відділом Управління СБУ у Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 22025040000001199 від 19.07.2025 р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 438 КК України.
Саме внаслідок ракетного обстрілу російською федерацією території міста Павлоград Дніпропетровської області 19.07.2025 р. пошкоджене вищевказане майно позивача, що призвело до неможливості продовження господарської діяльності позивача. Позивач вважає, що збитки мають бути відшкодовані в розмірі, витрат, необхідних для відновлення пошкодженого нерухомого майна.
На підставі вищевикладеного, позивач звернувся до суду про стягнення з відповідача збитків у розмірі 12 492 861,82 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 514 405 130,00 грн.
Відповідно до частини першої статті 365 ГПК України іноземні особи мають такі самі процесуальні права та обов`язки, що і громадяни України та юридичні особи, створені за законодавством України, крім винятків, встановлених законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 76 Закону України "Про міжнародне приватне право" суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України.
Частина перша статті 79 Закону України "Про міжнародне приватне право" встановлює судовий імунітет, відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України.
Міжнародно-правові норми про юрисдикційний імунітет держави уніфіковані у двох конвенціях: Європейській конвенції про імунітет держав, прийнятій Радою Європи 16 травня 1972 року, та Конвенції Організації Об`єднаних Націй про юрисдикційні імунітети держав та їх власності, прийнятій резолюцією 59/38 Генеральної Асамблеї 02 грудня 2004 року.
Обидві Конвенції передбачають, що Договірна держава не може посилатися на імунітет від юрисдикції при розгляді справи в суді іншої Договірної держави, який зазвичай має компетенцію розглядати справи, які стосуються грошової компенсації (відшкодування) у разі смерті чи заподіяння тілесного ушкодження особі чи заподіяння шкоди майну або його втрати в результаті дій чи бездіяльності держави, якщо така дія чи бездіяльність мали місце повністю або частково на території держави суду.
Відповідно до частини першої статті 11 Конвенції Ради Європи про запобігання тероризму, ратифікованої Верховною Радою України 31 липня 2006 року, Україна вживає таких заходів, які можуть бути необхідними для ефективного, пропорційного й такого, що відраджує, покарання за злочини тероризму.
Згідно зі статтею 13 Конвенції Ради Європи про запобігання тероризму Україна зобов`язана вжити необхідних заходів для захисту й підтримки жертв тероризму, здійсненого на території України.
Відповідно до частини четвертої статті 8 Міжнародної конвенції про боротьбу з фінансуванням тероризму, ратифікованої Верховною Радою України 12 вересня 2002 року, Україна має зобов`язання щодо створення механізмів компенсації жертвам злочинів тероризму. У той же час відсутність спеціального визначеного державою механізму компенсації (захисту порушеного права) не може бути підставою для відмови у захисті такого права загальними засобами, передбаченими законом, у тому числі шляхом звернення до суду.
Отже, застосування судового імунітету росії та відмова у розгляді по суті позову в цій справі означала би порушення Україною своїх міжнародно-правових зобов`язань відповідно до означених Конвенцій щодо боротьби з тероризмом (висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12.10.2022 у справі №463/14365/21).
У постанові від 14.04.2022 у справі № 308/9708/19 (про неврахування висновків якої стверджує скаржник) Верховний Суд наголосив, що на росію не поширюється судовий імунітет, оскільки "вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено в Статуті Організації Об`єднаних Націй". Зокрема, Верховний Суд зазначив, що такими діями російська федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статтею 2 Статуту, та грубо порушила гарантоване нормами міжнародного права право власності позивача.
Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 990/80/22, росія, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії.
Організація Об`єднаних Націй переслідує ціль підтримувати міжнародний мир і безпеку і з цією ціллю вживати ефективні колективні заходи для попередження та усунення загрози світу й актів агресії чи інших порушень миру, і проводити мирними засобами, відповідно до принципів справедливості і міжнародного права, залагодження чи вирішення міжнародних спорів чи ситуацій, які можуть призвести до порушення миру (частина перша статті 1 Статуту Організації Об`єднаних Націй).
Відповідно до Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй ES-11/1 від 02.03.2022 військова агресія росії засуджена як така, що порушує статтю 2 (4) Статуту Організації Об`єднаних Націй, а також суверенітет, незалежність та територіальну цілісність України. Крім того, росію зобов`язано припинити застосування сили проти України та вивести свої збройні сили за межі міжнародно визнаних кордонів України.
Аналогічних висновків дійшов Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй, який у своєму наказі про забезпечувальні заходи від 16.03.2022 у справі щодо звинувачень у геноциді за Конвенцією про попередження та покарання злочину геноциду (Україна проти російської федерації) зобов`язав росію припинити військову агресію проти України.
Генеральна Асамблея Організації Об`єднаних Націй також прийняла Резолюцію ES-12/1 від 24.03.2022, якою додатково засудила військову агресію росії проти України, вимагає від росії припинення військових дій, у тому числі проти атак проти цивільних осіб та цивільних об`єктів, а також засуджує всі порушення міжнародного гуманітарного права, порушення прав людини та вимагає безумовного дотримання міжнародного гуманітарного права, включно із Женевськими Конвенціями 1949 року та Додаткового протоколу І 1977 року до них.
Водночас на момент розгляду цієї справи росія не виконала приписів (вимог) ані Резолюції Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй ES-11/1 від 02.03.2022, ані наказу Міжнародного суду Організації Об`єднаних Націй від 16.03.2022, системно продовжуючи військову агресію проти України та військові злочини проти цивільного населення і цивільних об`єктів всупереч нормам міжнародного права.
Оскільки предметом позову в цій справі є відшкодування збитків, завданих збройною агресією росії проти України; місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті Організації Об`єднаних Націй, суд зазначає, що у цьому випадку судовий імунітет росії не поширюється на спірні правовідносини.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.05.2022 у справі №428/11673/19, від 18.05.2022 у справі №760/17232/20-ц, від 12.10.2022 у справі №463/14365/21, від 12.10.2022 у справі №463/14366/21, від 20.11.2024 у справі №905/17/24, від 02.09.2025 у справі № 910/4543/24.
Відповідно до частини першої статті 49 Закону України "Про міжнародне приватне право" права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.
Згідно зі ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно з ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.
За змістом частини першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
До складу збитків включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (стаття 225 Господарського кодексу України).
Збитки - це об`єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов`язання було виконано боржником (пункт 5.33 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 920/715/17).
Реальні збитки характеризують зменшення наявного майна потерпілого (проведені витрати, знищення і пошкодження майна тощо), а в разі упущеної вигоди наявне майно не збільшується, хоча й могло збільшитися, якби не було вчинено цивільне (господарське) правопорушення. Тобто упущена вигода відображає різницю між реально можливим у майбутньому потенційно отриманим майном та вже наявним майном.
Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди необхідна наявність усіх елементів складу цивільного (господарського) правопорушення: 1) протиправної поведінки особи (боржника); 2) збитків, заподіяних такою особою; 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і збитками; 4) вини особи, яка заподіяла збитки, у тому числі встановлення заходів, вжитих кредитором для одержання такої вигоди.
Протиправною вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи (така поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці - діях або бездіяльності).
Під збитками розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага тощо.
Причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяними збитками виражається в тому, що протиправні дії заподіювача є причиною, а збитки є наслідком такої протиправної поведінки.
Щодо вини, частина друга статті 1166 ЦК України у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Саме відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні збитків.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Визначення шкоди та збитків підприємств здійснюється відповідно до методики, затвердженої спільним наказом Мінекономіки та Фонду державного майна.
Відповідно до пункту 5 Загальних засад оцінки збитків, завданих майну та майновим правам внаслідок збройної агресії російської федерації (додаток до Постанови №326), оцінка збитків, завданих постраждалим, здійснюється шляхом проведення аналітичної оцінки збитків, стандартизованої, незалежної оцінки збитків або є результатом проведення судової експертизи.
Цим же додатком до Порядку визначено, що збитки - вартість втраченого, пошкодженого та (або) знищеного майна, що зазнало руйнівного впливу внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, ракетно-бомбових ударів в ході збройної агресії російської федерації, а також розмір витрат, необхідний для відновлення порушеного права (реальні збитки); та / або розмір доходу, який постраждалий міг би одержати за умови відсутності збройної агресії російської федерації (упущена вигода).
Незалежна оцінка збитків проводиться суб`єктами оціночної діяльності - суб`єктами господарювання, визнаними такими Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», із дотриманням національних стандартів оцінки майна та Міжнародних стандартів оцінки майна з урахуванням особливостей, що визначені цими Загальними засадами та методиками оцінки шкоди та збитків, передбаченими пунктом 5 Порядку.
В матеріалах справи міститься звіт № 2099/25 від 21.10.2025р. відповідно до якого, механо-збірний цех з АПК, загальною площею 55760,30 кв. м, що розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Промислова, буд. 1Л, отримав наступні пошкодження: пошкодження конструкцій металевих вязей виробничої частини, повне руйнування, похилі і вертикальні тріщини у стінових конструкціях, зміщення стінових конструкцій з проектного положення, пошкодження залізобетонних колон, обвали та механічні руйнування зовнішніх стінових панелей, тріщини по балкам конструкцій перекриття, плит перекриття, пробиті отвори, руйнування скління віконних конструкцій, тріщини та сколи по дерев`яним рамам, деформування та вигини металевих рам. Відповідно до звіту № 2099/25 від 21.10.2025р. обсяг потреб у відновлені пошкодженого майна складає 11924749,92 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 491 642 600,00 грн.
Окрім того, в матеріалах справи наявний звіт № 2042/25 від 03.10.2025р., яким встановлено, що нежитлові будівлі лісопильного і тарного участка, що розташовані за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул. Промислова, буд. 1, копрус 4/2, отримали наступні пошкодження: пошкодження підземних частин стрічкового фундаменту, тріщини залізобетонних колон та стінових панелей, руйнування цегляної кладки зовнішніх та внутрішніх стінових конструкцій, руйнування конструкцій перекриття, механічні пошкодження залізобетонних сходів, руйнування скління віконних конструкцій, тріщини та сколи по дерев`яним рамам, деформування та вигини металевих рам. Відповідно до звіту № 2042/25 від 03.10.2025 у зв`язку із збройною агресією російської федерації (аркуш 68), обсяг потреб у відновлені пошкодженого майна складає 550111,90 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 22 762 530,00грн.
Як вже було вищезазначено, згідно зі статтею 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Статтею 1166 Цивільного кодексу України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Вирішуючи спір про відшкодування шкоди, суд повинен встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, яке має містити такі складові:
- неправомірність поведінки особи, тобто її невідповідність вимогам, наведеним в актах цивільного законодавства;
- наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права, взагалі будь-яке знецінення блага, що охороняється законом, та її розмір;
- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди, тобто протиправна поведінка конкретної особи (осіб), на яку покладається відповідальність, є тією безпосередньою причиною, що невідворотно спричинила шкоду;
- вину заподіювача шкоди.
За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільна відповідальність не настає.
Так, неправомірність дій відповідача полягали у початку бойових дій на території України, зокрема, але не виключно, здійснення підрозділами зс рф з використанням БПЛА невстановленого типу здійснено обстріл м. Павлоград, а саме, будівель та споруд, які знаходяться за адресою м. Павлоград, вул. Промислова, буд. 1.
Внаслідок протиправних дій відповідача, позивачу було завдано реальні збитки у загальному розмірі 12 492 861,82 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 514 405 130,00грн., які підтверджено відповідним експертним звітом.
Зазначені втрати позивача є об`єктивним наслідком неправомірної поведінки відповідача, встановленої під час розгляду цієї справи.
З викладено вище вбачається, що у діях відповідача наявні всі елементи складу правопорушення.
Відповідно ч. 2 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судовий збір, від сплати якого позивач у встановленому порядку звільнений, стягується з відповідача в дохід бюджету пропорційно розміру задоволених вимог, якщо відповідач не звільнений від сплати судового збору.
Так, позивач у цій справі звільнений від сплати судового збору на підставі п. 22 ч. 1 ст. 5 ЗУ "Про судовий збір".
За таких обставин, судовий збір, який мав бути сплачений за подання цього позову, - 847 840,00грн. слід стягнути з відповідача в дохід державного бюджету.
Керуючись ст.ст. 2, 46, 73, 74, 76, 77-79, 86, 91, 129, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (посольство Російської Федерації в Україні: 03049, м.Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 27) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАЇНСЬКА ХІМІЧНА КОМПАНІЯ" збитки в розмірі 12 492 861,82 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 514 405 130,00грн.

Стягнути з держави Російська Федерація в особі Міністерства юстиції Російської Федерації (посольство Російської Федерації в Україні: 03049, м.Київ, проспект Повітрофлотський, буд. 27) в дохід Державного бюджету України (отримувач коштів - ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) судовий збір у розмірі 847 840,00грн.

Накази видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Центрального апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.   

Повний текст рішення складено 25.05.2026

Суддя С.П. Панна