ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2026 року	м. Львів	Справа № 921/110/25	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді Орищин Г.В.,
суддів Галушко Н.А.,
Желіка М.Б.,

розглянув без виклику представників сторін заяву Обслуговуючого кооперативу «ГАРАЖНИЙ КООПЕРАТИВ СХІДНИЙ-ТЕРНОПІЛЬ»
про ухвалення додаткового рішення
за результатами розгляду апеляційної скарги  ОСОБА_1 
на рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.10.2025 (повне рішення складено 12.11.2025, суддя Н.О. Андрусик)
у справі № 921/110/25
за позовом ОСОБА_1 , м.Тернопіль
до відповідача Обслуговуючого кооперативу «ГАРАЖНИЙ КООПЕРАТИВ СХІДНИЙ-ТЕРНОПІЛЬ», м. Тернопіль
про визнання недійсним рішення загальних зборів, скасування наказу та поновлення на роботі

Господарський суд Тернопільської області у рішенні від 27.10.2025 ухвалив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення загальних зборів, скасування наказу та поновлення на роботі. 
30.04.2026 Західний апеляційний господарський суд ухвалив постанову, якою в задоволенні вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовив; рішення Господарського суду Тернопільської області від 27.10.2025 у справі № 921/110/25 залишив без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем вказано про те, що Обслуговуючий кооператив «ГАРАЖНИЙ КООПЕРАТИВ СХІДНИЙ-ТЕРНОПІЛЬ» очікує понести витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 15 000,00 грн.
05.05.2026 через систему «Електронний суд» до Західного апеляційного господарського суду від Обслуговуючого кооперативу «ГАРАЖНИЙ КООПЕРАТИВ СХІДНИЙ-ТЕРНОПІЛЬ» надійшло клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, в розмірі 15 000,00 грн, а також подано докази на підтвердження розміру понесених судових витрат.
З огляду на приписи ч.3 ст.244 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд в ухвалі від 07.05.2026 постановив здійснити розгляд клопотання Обслуговуючого кооперативу «ГАРАЖНИЙ КООПЕРАТИВ СХІДНИЙ-ТЕРНОПІЛЬ» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цій справі без виклику представників сторін в судове засідання; позивачу запропоновано подати суду пояснення (заперечення) на заяву відповідача.
09.05.2026 через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 подано заперечення на клопотання про стягнення судових витрат.
Згідно зі ст. 123 ГПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За змістом ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. 
Як було зазначено вище, у тексті відзиву на апеляційну скаргу, що є першою заявою по суті спору, відповідач вказав орієнтовний розмір витрат на правничу допомогу — 15 000,00 грн та просив суд стягнути зазначену суму з позивача.
До клопотання про прийняття додаткової постанови щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу відповідачем долучено такі докази: договір про надання правової допомоги від 14.01.2026, укладений між Обслуговуючим кооперативом «ГАРАЖНИЙ КООПЕРАТИВ СХІДНИЙ-ТЕРНОПІЛЬ» та адвокатом Демковичем Юрієм Йосиповичем, за змістом якого, адвокат бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а клієнт зобов`язаний оплатити надані послуги у порядку та строки, обумовлені сторонами (п.1.1); за правову допомогу, передбачену цим договором клієнт сплачує адвокату винагороду в розмірі 15 000,00 грн (п.3.1); акт про надані послуги адвокатом від 01.05.2026 згідно із договором про надання правової допомоги від 14.01.2026; акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 01.05.2026; рахунок-фактуру № 01/26 від 01.05.2026 на суму 15 000,00 грн. 
Згідно з ч.5 ст.129 ГПК України, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України щодо співмірності господарському суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.126 ГПК України), про що неодноразово зазначав Верховний Суд, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.
Подане Сорокою Сергієм Євгеновичем заперечення на клопотання про стягнення судових витрат обґрунтовано тим, що заявлені Обслуговуючим кооперативом «ГАРАЖНИЙ КООПЕРАТИВ СХІДНИЙ-ТЕРНОПІЛЬ» витрати на правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн не підтверджені належними та допустимими доказами; відповідач не подав належного попереднього розрахунку судових витрат, не обґрунтував причин неподання доказів до закінчення судових дебатів, не повідомив про намір подати такі докази у п`ятиденний строк після ухвалення рішення суду, а також не надав документів, які б підтверджували фактичну сплату адвокатського гонорару. Крім того, подані договір про надання правової допомоги та інші документи не містять визначеного порядку обчислення, форми та строків оплати послуг адвоката, що унеможливлює встановлення реальності та обґрунтованості заявлених витрат. Також ОСОБА_1 посилається на свій скрутний матеріальний стан, відсутність роботи та доходів, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат або зменшити їх розмір.
Положеннями ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст.30 вказаного вище Закону).
У постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19 Верховний Суд вказав про те, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень ч.4 ст.126 ГПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у ст.43 Конституції України.
Верховний Суд неодноразово вказував, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.
У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правничу допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правничу допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи (аналогічна правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19).
Верховний Суд неодноразово також вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях у справах "Двойних проти України", "Баришевський проти України" зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.
Колегія суддів враховує, що правова позиція Обслуговуючого кооперативу «ГАРАЖНИЙ КООПЕРАТИВ СХІДНИЙ-ТЕРНОПІЛЬ» з моменту подання позову була сталою та не зазнавала суттєвих змін під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а нормативно-правове регулювання спірних правовідносин залишалося незмінним. Водночас характер та обсяг наданої відповідачу професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції не свідчать про особливу складність виконаних адвокатом робіт чи значний обсяг процесуальних дій. Суд враховує, що справа не потребувала формування нової або виключної правової позиції, дослідження значного обсягу нових доказів чи застосування нового правового регулювання, а підготовлений відзив значною мірою ґрунтувався на правових доводах, які вже були предметом дослідження суду першої інстанції.
З огляду на критерії співмірності, розумності та необхідності судових витрат, визначені ст.126, 129 ГПК України, враховуючи характер і складність спору, обсяг фактично наданих адвокатом послуг, час, об`єктивно необхідний для їх надання, значення справи для сторін, а також подані позивачем заперечення щодо неспівмірності заявлених витрат, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу. За наведених обставин суд вважає обґрунтованим, співмірним та таким, що відповідає критерію розумної необхідності, відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, тоді як у решті заявленої до стягнення суми слід відмовити.
При цьому, суд не заперечує право адвоката та його довірителя на таку оцінку вартості та необхідності наданих послуг, але оцінює дані обставини з точки зору можливості покладення таких витрат на іншу сторону по справі (позивача).
Доводи ОСОБА_1 щодо відсутності підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів відхиляє, оскільки матеріалами справи підтверджено факт надання відповідачу адвокатських послуг у суді апеляційної інстанції, а подані відповідачем документи є належними та достатніми доказами на підтвердження обсягу і вартості наданої правничої допомоги. При цьому, відсутність доказів фактичної оплати гонорару на момент вирішення питання про розподіл судових витрат не виключає можливості їх відшкодування, оскільки відповідно до положень ст.129 ГПК України розподілу підлягають як витрати, фактично сплачені стороною, так і ті, що сторона має сплатити згідно з умовами договору про надання правничої допомоги.
Колегія суддів також звертає увагу, що у відповідності до позиції Касаційного господарського суду, викладеної у постанові від 12.05.2021 у справі № 235/4969/21, розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі не залежить від обсягу наданих послуг, а отже є визначеним. 
Керуючись ст. 126, 129, 244 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд 

У ХВ А Л И В:

Заяву Обслуговуючого кооперативу «ГАРАЖНИЙ КООПЕРАТИВ СХІДНИЙ-ТЕРНОПІЛЬ» про ухвалення додаткового рішення задоволити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Обслуговуючого кооперативу «ГАРАЖНИЙ КООПЕРАТИВ СХІДНИЙ-ТЕРНОПІЛЬ» (46011, м. Тернопіль, вул. Л. Українки, 4, ідентифікаційний код 22604618) 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
В задоволенні решти вимог Обслуговуючого кооперативу «ГАРАЖНИЙ КООПЕРАТИВ СХІДНИЙ-ТЕРНОПІЛЬ» відмовити. 
Господарському суду Тернопільської області видати наказ.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Справу повернути в місцевий господарський суд.

Головуюча суддя Г.В. Орищин

суддя Н.А. Галушко

суддя М.Б. Желік