П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/14283/25 

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Печений Є.В. 
Суддя-доповідач - Курко О. П. 
29 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Курка О. П. 
суддів: Ватаманюка Р.В.  Боровицького О. А. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 травня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 травня 2026 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, що полягають у відмові у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 основної пенсії відповідно до статті 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 №796-XII у редакції Закону України “Про внесення змін і доповнень до Закону України ‘Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи’” від 06.06.1996 №230/96-ВР у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області здійснити з 18.04.2025 перерахунок та виплату основної пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 54 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 №796-XII у редакції Закону України “Про внесення змін і доповнень до Закону України ‘Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи’” від 06.06.1996 №230/96-ВР у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, з урахуванням раніше виплачених сум, та виплачувати основну пенсію у розмірі не менше восьми мінімальних пенсій за віком.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та отримує пенсію по інвалідності.
ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків як особа з інвалідністю II групи від захворювання, пов`язаного з роботами з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до статті 54 Закону №796-XII.
До розміру пенсії позивачки призначено додаткову пенсію за шкоду, заподіяну здоров`ю, як учаснику ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС І категорії.
Позивачка 24.07.2025 звернулася до відповідача із заявою щодо перерахунку та виплати основної пенсії у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком відповідно до статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР.
За результатами розгляду звернення відповідач листом від 11.08.2025 № 9860-8810/Д-02/8-2200/25 повідомив позивачку про відсутність підстав для такого перерахунку.
У відповіді відповідач навів правове обґрунтування, за яким після рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 Верховна Рада України прийняла Закон №1584-IX, яким частину третю статті 54 Закону №796-XII викладено у новій редакції та передбачено, що з 01.07.2021 розмір пенсії по інвалідності для осіб з інвалідністю II групи не може бути нижчим 4800 грн.
Відповідач також зазначив, що з 01.03.2022, 01.03.2023, 01.03.2024 та 01.03.2025 проводилися перерахунки пенсії позивача із застосуванням відповідних коефіцієнтів збільшення показника середньої заробітної плати згідно з постановами Кабінету Міністрів України.
Станом на серпень 2025 року розмір пенсії позивача, за розрахунком відповідача, становив 8412,33 грн, з яких: 7884,57 грн — мінімальний розмір пенсії особі з інвалідністю II групи, обчислений із базового розміру 4800 грн із застосуванням коефіцієнтів 1,14, 1,197, 1,0796 та 1,115; 227,76 грн - додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю; 300 грн - компенсаційна виплата особам, які досягли 70-річного віку.
Визначальним мотивом відмови відповідача стало те, що рішенням Конституційного Суду України від 03.04.2024 №4-р(І)/2024 частину третю статті 54 Закону №796-XII визнано неконституційною, однак установлено, що вона втрачає чинність через три місяці з дня припинення чи скасування воєнного стану. Оскільки станом на час надання відповіді воєнний стан в Україні не припинений і не скасований, відповідач дійшов висновку про відсутність підстав для перерахунку пенсії позивача у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.
Доказів того, що позивач не належить до кола осіб, на яких поширюється стаття 54 Закону №796-XII, або що її інвалідність II групи не пов`язана із захворюванням, пов`язаним з роботами з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідач суду не надав.
Навпаки, зазначені обставини підтверджені змістом відповіді самого відповідача та не є спірними між сторонами.
Отже, спір між сторонами виник не щодо факту перебування позивача на обліку в органі Пенсійного фонду України, виду пенсії, групи інвалідності чи зв`язку захворювання з Чорнобильською катастрофою, а щодо правової підстави визначення мінімального розміру основної пенсії позивача: за статтею 54 Закону №796-XII у редакції Закону №1584-IX або за статтею 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Так, Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1991 №796-XII (далі – Закон №796-XII у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин) визначає основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №796-XII, закон спрямований на захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та розв`язання пов`язаних з нею проблем медичного і соціального характеру, що виникли внаслідок радіоактивного забруднення території; громадян, які постраждали внаслідок інших ядерних аварій та випробувань, військових навчань із застосуванням ядерної зброї, та розв`язання пов`язаних з цим проблем медичного і соціального характеру.
Згідно з частиною другою статті 1 Закону №796-XII, державна політика в галузі соціального захисту потерпілих від Чорнобильської катастрофи та створення умов проживання і праці на забруднених територіях базується на принципах: пріоритету життя та здоров`я людей, які потерпіли від Чорнобильської катастрофи, повної відповідальності держави за створення безпечних і нешкідливих умов праці; комплексного розв`язання завдань охорони здоров`я, соціальної політики і використання забруднених територій на основі державних цільових програм з цих питань та урахування інших напрямів економічної та соціальної політики, досягнень в галузі науки та охорони навколишнього середовища; соціального захисту людей, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; використання економічних методів поліпшення життя шляхом проведення політики пільгового оподаткування громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та їх об`єднань; здійснення заходів щодо професійної переорієнтації та підвищення кваліфікації постраждалого населення; забезпечення координації діяльності державних органів, установ, організацій та об`єднань громадян, що вирішують різні проблеми соціального захисту постраждалого населення, а також співробітництва і проведення консультацій між державними органами і постраждалими (їх представниками), між усіма соціальними групами під час прийняття рішень з соціального захисту на місцевому та державному рівнях; міжнародного співробітництва в галузях охорони здоров`я, соціального захисту, охорони праці, використання світового досвіду організації роботи з цих питань.
Відповідно до статті 49 Закону №796-XII, пенсії особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а) державної пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.
Після 1 січня 2015 року додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, особам, віднесеним до категорії 4, не встановлюється.
Відповідно до частини першої статті 54 Закону №796-XII, пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи можуть призначатися за бажанням громадянина із заробітку, одержаного за роботу в зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі відшкодування фактичних збитків, який визначається згідно із законодавством. Дружинам (чоловікам), які втратили годувальника із числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, віднесених до категорії 1, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від причинного зв`язку смерті з Чорнобильською катастрофою.
Частина четверта статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону України від 06.06.1996 №230/96-ВР передбачала, що в усіх випадках розміри пенсій для осіб з інвалідністю, щодо яких встановлено зв`язок з Чорнобильською катастрофою, не можуть бути нижчими: по I групі інвалідності -10 мінімальних пенсій за віком; по II групі інвалідності - 8 мінімальних пенсій за віком; по III групі інвалідності - 6 мінімальних пенсій за віком; дітям з інвалідністю - 3 мінімальних пенсій за віком.
Підпунктом 13 пункту 4 розділу I Закону України від 28.12.2014 №76-VIII статтю 54 Закону №796-XII викладено в редакції, відповідно до якої умови, порядок призначення та мінімальні розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання, і пенсії у зв`язку з втратою годувальника внаслідок Чорнобильської катастрофи визначаються актами Кабінету Міністрів України.
Рішенням Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 частину третю статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №76-VIII визнано неконституційною в частині уповноваження Верховною Радою України Кабінету Міністрів України визначати своїми актами мінімальні розміри пенсій за інвалідністю, що настала внаслідок Чорнобильської катастрофи.
Пунктом 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 встановлено, що зазначена норма втрачає чинність через три місяці з дня ухвалення Конституційним Судом України цього рішення.
Пунктом 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 Верховній Раді України вказано привести нормативне регулювання, встановлене статтею 54 Закону №796-XII у редакції Закону №76-VIII, у відповідність із Конституцією України та цим рішенням.
Законом України від 29.06.2021 №1584-IX статтю 54 Закону №796-XII викладено у новій редакції. 
Частина третя статті 54 Закону №796-XII у цій редакції передбачила, що в усіх випадках розміри пенсії по інвалідності, що настала внаслідок каліцтва чи захворювання внаслідок Чорнобильської катастрофи, не можуть бути нижчими: для I групи інвалідності - 6000 грн; для II групи інвалідності - 4800 грн; для III групи інвалідності - 3700 грн; для дітей з інвалідністю - 3700 грн.
Рішенням Конституційного Суду України від 03.04.2024 №4-р(І)/2024 частину третю статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №1584-IX визнано неконституційною.
У пункті 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 03.04.2024 №4-р(І)/2024 визначено, що частина третя статті 54 Закону №796-XII, визнана неконституційною, втрачає чинність через три місяці з дня припинення чи скасування воєнного стану.
Водночас, Конституційний Суд України у рішенні від 03.04.2024 №4-р(І)/2024 зазначив, що Верховна Рада України Законом №1584-IX повторно запровадила правове регулювання з тим самим недоліком, а саме визначила мінімальні розміри державної пенсії за інвалідністю у розмірах менших, ніж їх було гарантовано Законом №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР.
Відповідно до частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі – Закон №1058-IV у редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин), мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 35 років, а у жінок 30 років страхового стажу встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. У разі виплати застрахованій особі довічної пенсії, передбаченої цим Законом, пенсії або аналогічної виплати, встановленої в інших державах, мінімальний розмір пенсії за віком у солідарній системі встановлюється з урахуванням зазначених сум.
За кожний повний рік страхового стажу понад 35 років чоловікам і 30 років жінкам пенсія за віком збільшується на 1 відсоток розміру пенсії, обчисленої відповідно до статті 27 цього Закону, але не більш як на 1 відсоток мінімального розміру пенсії за віком, передбаченого абзацом першим цієї частини. Наявний в особи понаднормовий страховий стаж не може бути обмежений.
Мінімальний розмір пенсії особам, на яких поширюється дія Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці", та працівникам, зайнятим повний робочий день під землею обслуговуванням зазначених осіб, які відпрацювали на підземних роботах не менш як 15 років для чоловіків та 7,5 року для жінок за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, встановлюється незалежно від місця останньої роботи у розмірі 80 відсотків заробітної плати (доходу) застрахованої особи, визначеної відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, але не менш як три розміри прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність.
Отже, саме мінімальний розмір пенсії за віком, визначений відповідно до частини першої статті 28 Закону №1058-IV, є розрахунковою величиною для визначення розміру основної пенсії позивача у кратності, передбаченій частиною четвертою статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР.
Суд вказує на те, що спір у цій справі стосується правомірності дій відповідача щодо відмови позивачу в нарахуванні та виплаті основної пенсії по інвалідності відповідно до статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.
Як зазначено вище, адміністративний суд перевіряє правомірність рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень ретроспективно, тобто з огляду на фактичні обставини та правове регулювання, які існували на момент прийняття відповідного рішення або вчинення відповідної дії.
Тому предметом оцінки в цій справі є правомірність відмови відповідача за результатами розгляду звернення позивача, а не нові чи додаткові мотиви, які не були покладені відповідачем в основу цієї відмови.
Так, зі змісту відповіді ГУ ПФУ в Хмельницькій області вбачається, що відповідач не заперечував обставин, які мають значення для виникнення у позивача права на пенсію за статтею 54 Закону №796-XII, а саме: перебування позивача на обліку в органі Пенсійного фонду України; отримання нею пенсії по інвалідності; наявність II групи інвалідності; зв`язок захворювання з роботами з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Отже, спір має не фактичний, а правовий характер і полягає у визначенні того, яка редакція статті 54 Закону №796-XII підлягає застосуванню до позивача: редакція Закону №1584-IX, що передбачає мінімальний розмір пенсії для осіб з інвалідністю II групи 4800 грн з подальшою індексацією, чи редакція Закону №230/96-ВР, що передбачає мінімальний розмір пенсії для осіб з інвалідністю II групи - вісім мінімальних пенсій за віком.
Суд враховує, що в постанові від 17.04.2024 у справі №460/20412/23 Верховний Суд досліджував правові наслідки рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 та виходив із необхідності застосування статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР у разі, коли нове законодавче регулювання не забезпечує рівень соціальних гарантій, який був передбачений цією редакцією Закону.
У постанові від 15.05.2024 у справі №400/12171/21 Верховний Суд зазначив, що саме по собі врегулювання питання розміру пенсії іншим способом не було б порушенням, якби встановлені раніше мінімальні гарантії не були зменшені.
У постанові від 03.07.2024 у справі №460/13832/23 Верховний Суд, застосовуючи висновки Конституційного Суду України, виходив із того, що частина четверта статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР передбачає мінімальні розміри пенсій у кратності до мінімальної пенсії за віком.
Суд виходить з того, що особливе значення для вирішення цієї справи має постанова Верховного Суду у складі Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав від 10.12.2024 у справі №240/1121/24. 
У цій постанові Верховний Суд дійшов висновку, що, попри формальне виконання Верховною Радою України рішення Конституційного Суду України від 07.04.2021 №1-р(ІІ)/2021 шляхом прийняття Закону №1584-IX, установлені цим Законом нові розміри пенсій є суттєво меншими, ніж ті, що були гарантовані Законом №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР. 
У постанові від 18.02.2025 у справі №240/3370/24 Верховний Суд зазначив, що рішення Конституційного Суду України від 03.04.2024 №4-р(І)/2024 підтвердило: частина третя статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №1584-IX повторно запровадила правове регулювання з тим самим недоліком, оскільки визначила мінімальні розміри пенсій у розмірах менших, ніж їх було гарантовано Законом №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР.
У постанові від 26.05.2025 у справі №240/928/24 Верховний Суд прямо застосував висновки Судової палати від 10.12.2024 у справі №240/1121/24 та дійшов висновку про наявність підстав для перерахунку основної пенсії особі з інвалідністю II групи відповідно до статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком. 
У цій постанові Верховний Суд підтримав спосіб захисту у вигляді зобов`язання органу Пенсійного фонду здійснити перерахунок та виплату основної пенсії за статтею 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР з урахуванням раніше виплачених сум.
Отже, хоча на момент надання відповідачем спірної відмови формально діяла частина третя статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №1584-IX, ця норма була оцінена Конституційним Судом України як така, що не відповідає Конституції України, а Верховний Суд у подібних правовідносинах сформував правовий висновок про необхідність застосування статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР як такої, що забезпечує раніше гарантований рівень соціального захисту.
При цьому, суд відхиляє довід відповідача про те, що до припинення чи скасування воєнного стану відсутні підстави для застосування статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР з огляду на таке.
Такий довід є неповним, оскільки відповідач врахував лише пункт 2 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 03.04.2024 №4-р(І)/2024 щодо відкладення втрати чинності неконституційною нормою, але не врахував правову позицію Конституційного Суду України щодо сутності порушення та правові висновки Верховного Суду щодо застосування цієї норми у подібних правовідносинах.
Відкладення втрати чинності неконституційної норми саме по собі не спростовує висновку Конституційного Суду України про те, що ця норма не відповідає Конституції України, а також не скасовує обов`язку суду застосовувати норми Конституції України як норми прямої дії та враховувати висновки Верховного Суду щодо застосування статті 54 Закону №796-XII.
На дату надання відповідачем спірної відмови вже існувала практика Верховного Суду, відповідно до якої, особи з інвалідністю II групи, щодо яких встановлено зв`язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, мають право на перерахунок основної пенсії за статтею 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком.
Вказаний правовий висновок узгоджується з постановами Верховного Суду, зокрема: від 17.04.2024 у справі №460/20412/23, від 15.05.2024 у справі №400/12171/21, від 03.07.2024 у справі №460/13832/23, від 10.12.2024 у справі №240/1121/24, від 18.02.2025 у справі №240/3370/24 та від 26.05.2025 у справі №240/928/24.
Суд також враховує, що відповідач не довів наявності інших підстав для відмови у перерахунку пенсії позивача. 
Зокрема, відповідач не заперечив належність позивача до осіб, яким пенсія призначається за статтею 54 Закону №796-XII, не спростував наявність у неї II групи інвалідності та зв`язку захворювання з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС.
Як також вже зазначено вище, за правилами частини другої статті 77 КАС України саме відповідач як суб`єкт владних повноважень повинен довести правомірність своїх дій. 
У цій справі відповідач не довів, що відмова у нарахуванні та виплаті позивачу основної пенсії відповідно до статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР була прийнята на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією і законами України.
Отже, дії відповідача, що полягають у відмові у нарахуванні та виплаті позивачу основної пенсії відповідно до статті 54 Закону №796-XII у редакції Закону №230/96-ВР у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком, є протиправними.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. 
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 13 травня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Курко О. П.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Ватаманюк Р.В.    Боровицький О. А.