ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 червня 2026 року   Справа № 918/1260/25 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Бучинська Г.Б. ,  суддя Мельник О.В. 

секретар судового засідання Новак С.Я. 
за участю представників сторін:
прокурора: Рункевич І.В.
позивача: не з`явився 
відповідача 1: Гуз О.С. 
відповідача 2: не з`явився
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду Рівненської області від 09.02.26р. у справі №918/1260/25, ухвалене суддею О. Андрійчук
за позовом першого заступника керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вараської міської ради Рівненської області
до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія",
до відповідача-2 Комунального некомерційного підприємства Вараської міської ради "Вараська багатопрофільна лікарня"
про визнання недійсними додаткових угод та стягнення 384 927,97 грн,

У грудні 2025 року перший заступник керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вараської міської ради Рівненської області (позивач) звернувся до Господарського суду Рівненської області із позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" (відповідач - 1) та Комунального некомерційного підприємства Вараської міської ради "Вараська багатопрофільна лікарня" (відповідач - 2), у якому просить визнати недійсними додаткову угоду № 4/383 від 22.07.2024 та додаткову угоду № 5/415 від 13.08.2024 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 28.12.2023 № 18045-ВЦ/605, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством Вараської міської ради "Вараська багатопрофільна лікарня" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія", а також стягнути кошти у розмірі 384 927,97 грн.
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 09.02.2026р. позов першого заступника керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Вараської міської ради Рівненської області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія", Комунального некомерційного підприємства Вараської міської ради "Вараська багатопрофільна лікарня" про визнання недійсними додаткових угод до договору про постачання електричної енергії та стягнення 384 927,97 грн задоволити. Визнано недійсними додаткову угоду № 4/383 від 22.07.2024 та додаткову угоду № 5/415 від 13.08.2024 до договору про постачання електричної енергії споживачу від 28.12.2023 № 18045-ВЦ/605, укладеного між Комунальним некомерційним підприємством Вараської міської ради "Вараська багатопрофільна лікарня" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія". Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" на користь Вараської міської ради Рівненської області 384 927,97 грн. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" на користь Рівненської обласної прокуратури 4 731,97 грн судового збору. Стягнуто з Комунального некомерційного підприємства Вараської міської ради "Вараська багатопрофільна лікарня" на користь Рівненської обласної прокуратури 4 731,97 грн судового збору.
Не погоджуючись із рішенням Господарського суду Рівненської області від 09.02.2026р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" звернулось до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить відкрити апеляційне провадження та призначити справу до розгляду. Скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 09.02.2026 у справі №918/1260/25 та прийняти нове рішення, яким в позовних вимогах Керівника Вараської окружної прокуратури в інтересах Вараської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю “Рівненська обласна енергопостачальна компанія” про визнання недійсними додаткових угод №4/383, 5/415 та стягнення 384 927,97 грн., відмовити в повному обсязі. Судові витрати покласти на Вараську окружну прокуратуру.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 р. апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду Рівненської області від 09.02.2026р. у справі №918/1260/25 - залишено без руху. Запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" протягом 10 днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги подати належні докази сплати судового збору в розмірі 14195,90 грн.
12.03.2026р. Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" через систему "Електронний суд" подало заяву про усунення недоліків . 
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду Рівненської області від 09.02.26р. у справі №918/1260/25. Запропоновано Вараській окружній прокуратурі, Вараській міській раді Рівненської області та Комунальному некомерційному підприємству Вараської міської ради "Вараська багатопрофільна лікарня" надати апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу в строк до 06.04.2026 р.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.03.2026 р. виправлено описку, допущену у резолютивній частині ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 р. у справі №918/1260/25, доповнено пунктом наступного змісту: "Витребувати у Господарського суду Рівненської області матеріали справи №918/1260/25."
23.03.2026р. матеріали справи №918/1260/25 надійшли на адресу Північно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2026 р. розгляд апеляційної скарги призначено на "16" квітня 2026 р. об 10:00год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601 м. Рівне вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань №2.
02.04.2026 р. в системі «Електронний суд» перший заступник керівника Вараської окружної прокуратури сформував відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» залишити без задоволення.
Оскільки суддя-член колегії Бучинська Г.Б. перебувала у відрядженні в період з 16.04.2026 р. по 18.04.2026 р. включно, судове засідання у справі №918/1260/25 "16" квітня 2026р. не відбулося. 
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 р. розгляд апеляційної скарги призначено на "14" травня 2026 р. об 10:30 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59, у залі судових засідань №2.
13.05.2026 р. до суду апеляційної інстанції від Товариства з обмеженою відповідальністю «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» надійшло клопотання про зупинення провадження у справі №918/1260/25 до закінчення розгляду Конституційним Судом України справи №3-78/2026(178/26) за конституційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Газ Ресурс" щодо конституційності п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" та прийняття Конституційним Судом України відповідного рішення.
З табелю обліку робочого часу КП "Діловодство спеціалізованого суду" вбачається, що суддя Маціщук А.В. у період з 14.05.2026 по 15.05.2026 включно перебуває у відпустці.
Розпорядженням керівника апарату №01-05/329 від 13.05.2026р. з метою недопущення порушення процесуальних строків та відповідно до статті 32 Господарського процесуального кодексу України, Положення про автоматизовану систему документообігу суду, п.8.6 Засад використання автоматизованої системи документообігу суду у Північно-західному апеляційному господарському суді, призначено повторний автоматизований розподіл судової справи №918/1260/25.
Відповідно до Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено колегію суддів для розгляду справи №918/1260/25 у складі: головуюча суддя Філіпова Т.Л., суддя Мельник О.В., суддя Бучинська Г.Б..
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2026 р. прийнято апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду Рівненської області від 09.02.2026р. у справі №918/1260/25 до провадження колегією суддів Північно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя Філіпова Т.Л., суддя Мельник О.В., суддя Бучинська Г.Б..
14.05.2026 р. Прокуратура подала заперечення на клопотання про зупинення апеляційного провадження, у якому, зокрема, вказала, що сам лише факт того, що позовні вимоги прокуратури у даному спорі обґрунтовані порушенням сторонами договору вимог п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" (як підстава визнання додаткових угод недійсними), також жодним чином не підтверджує наявність об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення Конституційним Судом України справи за скаргою ТОВ "Укр Газ Ресурс".
Крім того, зауважує, що судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до закону, чинного на момент вчинення процесуальної дії, розгляду та вирішення справи.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 14.05.2026 р. оголошено перерву в судовому засіданні до "01" червня 2026 р. о 14:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33601, м. Рівне, вул. Яворницького, 59 у залі судових засідань № 2.
Розглядаючи клопотання про зупинення та заперечення на нього, колегія суддів враховує, що згідно до п.5 ч.1 ст.227 ГПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Вирішуючи питання щодо зупинення провадження у справі через неможливість її розгляду до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, суд повинен належним чином проаналізувати імовірні наслідки ухвалення Конституційним Судом України рішення за результатом розгляду справи, їх взаємозв`язок зі спірними правовідносинами, що є предметом розгляду у цій справі, підставами позову.
Клопотання про зупинення провадження не містить доказів неможливості розгляду цієї справи до вирішення вказаної заявником справи, та всупереч вимогам п. 5 ч.1 ст.227 ГПК України не містить аргументованих та переконливих мотивів стосовно того, що зібрані у справі, що розглядається, докази дійсно не дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Крім того, встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане, відповідно до ч.3 ст.320 ГПК України є підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі.
У судовому засіданні 01.06.2026 прокурор заперечив проти доводів апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві.
Представник відповідача 1 підтримав доводи апеляційної скарги та надав додаткові пояснення по суті спору.
У судове засідання, призначене на 01.06.2026 року, позивач та відповідач 2 не забезпечили явку своїх уповноважених представників, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи та наявні в ній докази, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1.Зміст рішення суду першої інстанції.
Суд першої інстанції дійшов висновку, що в даному випадку наявні підстави для визнання оспорюваних додаткових угод №4/383 від 22.07.2024 та № 5/415 від 13.08.2024 до договору недійсними, оскільки ними передбачено підвищення цін на електричну енергію на 49,6 %, тобто з перевищенням максимального ліміту у 10%, що не відповідає вимогам пункту 2 частини п`ятої статті 41 Закону № 922-VIII.
Крім того, судом встановлено, що внаслідок неправомірного збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладання оспорюваних додаткових угод мала місце переплата позивачем грошових коштів у розмірі 384 924,97 грн, а відтак, вимога прокурора про стягнення з відповідача 1 зазначених коштів також визнається судом обґрунтованою та підлягає задоволенню.

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення іншого учасника справи.
В апеляційній скарзі Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" наголошує на тому, що Прокурор звертаючись в інтересах держави в особі Вараської міської ради в позовній заяві не наводить жодних обставин та не надає до позову належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення прав та/або інтересів Вараської міської ради по Договору (спірних додаткових угодах). Договір та спірні додаткові угоди укладені між КНП «Вараська багатопрофільна лікарня» та ТОВ «РОЕК», Вараська міська рада не є стороною цих угод.
Оскільки Вараська міська рада у даній справі не є належним позивачем, то звернення Прокурора до суду у цій справі в інтересах держави в особі Вараської міської ради є безпідставним. 
Втім, не зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів, судом першої інстанції було ухвалено оспорюване рішення за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Також апелянт наголошує, що підписання кожної з додаткових угод здійснювалось у відповідності до п.п.2 п.19 Особливостей, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 2022 року № 1178, які не містять обмежень щодо відсоткового збільшення ціни за одиницю товару. 
Обґрунтуванням зміни ціни за одиницю товару здійснювалось пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку за умови документального підтвердження такого коливання. У зв`язку з цим Постачальником – ТОВ РОЕК було застосовано висновки Рівненської торгово-промислової палати від 31.05.2024, 01.07.2024 та 30.07.2024. 
Чинне законодавство про публічні закупівлі не визначає, які органи, установи чи організації мають право надавати інформацію щодо коливання цін на ринку і які документи можуть підтверджувати таке коливання. Такі органи і такі документи можуть визначатися замовником при формуванні тендерної документації, а сторонами - при укладенні договору (відповідно до тендерної документації).
Скаржник зазначає, що з огляду на загальні норми цивільного законодавства України Особливості є спеціальним нормативним актом, який поширює свою дію тільки на визначені види відносин у конкретно визначений період - період дії воєнного стану. У цьому випадку Особливості є ще вужчим спеціальним нормативним актом по відношенню до Закону України «Про публічні закупівлі», який, в свою чергу, в системі цивільного законодавства є також спеціальним нормативним актом. 
Особливості, регулюючи конкретний вид цивільно-правових відносин, регулює їх окрім цього ще й у певно визначений період. При цьому застосування Особливостей не слід розглядати, як застосування нормативного акту, що має нижчу юридичну силу, при наявності такого, який має вищу, оскільки їх застосування передбачене власне самим Законом «Про публічні закупівлі». 
Посилання керівника Здолбунівської окружної прокуратури у позові на судову практику, що склалася в процесі реалізації норм законодавства, що регулює публічні закупівлі, в тому числі електричної енергії, не може братися до уваги, оскільки предметом судових досліджень були правовідносини, врегульовані хоч і діючими на цей час нормативно- правовими актами, однак без врахування Особливостей, як спеціального нормативного акту, що поширює свою дію впродовж окремо визначеного періоду.
Здійснення оплати за поставлену ТОВ РОЕК електричну енергію та підписання Актів приймання-передавання товарної продукції свідчить про реалізацію умов договору у певному розрахунковому періоді, але не підтверджує виконання самого договору. Слід зазначити, що електрична енергія як товар має свої особливості, а саме неможливість її зберігання. Її повинно проводитися рівно стільки, скільки буде потрібно, і саме в певний час. Тобто це ринок без складу зберігання. Також при передачі (продажу) електроенергії неможлива її передача в певному напрямку. Ці властивості визначають специфіку торгівлі електроенергією. Ринок електроенергії є особливим і з тієї точки зору, що ситуація не змінюється від того, чи проводиться оплата споживаної електроенергії в кредит або після фактичного споживання. Продавець заздалегідь не може знати, про який обсяг споживання він буде домовлятися з покупцем.
Твердження, що застосування ТОВ РОЕК експертних висновків Рівненської торгово- промислової палати про моніторинг ринкових цін електричної енергії В-166 від 01.07.2024, В-198 від 30.07.2024 є не належними підтвердженнями оскільки Законом України «Про публічні закупівлі» не передбачено ані переліку органів, які уповноважені надавати інформацію щодо коливання ціни на товар на ринку, а ні форму/вигляд інформації щодо такого коливання.
Підпункт 2 пункту 19 Особливостей вказує на те, що істотні умови договору можуть бути змінені за умови погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. 
При цьому Особливості не містять твердження, що аналіз коливань цін на ринку електроенергії має розпочинатись власне датою укладення договору. 
Однак навіть за таких обставин висновки Торгово-промислової палати містять в собі аналіз показників середньозважених цін з початку дії договору і до кожного наступного підняття.
Зазначені обставини також не були враховані судом першої інстанції під час розгляду справи.

У відзиві на апеляційну скаргу прокурор вказує, що Вараською окружною прокуратурою у відповідності до вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» скеровано на адресу позивача Вараської міської ради відповідний лист №52-2058ВИХ-25 від 27.11.2025, яким повідомлено про наявність порушень при підписанні додаткових угод до Договору про постачання електричної енергії. 
Відповідно до відповіді міської ради від 23.12.2025 №1500-2061-3110-37-05-25 претензійно-позовна робота Вараською міською радою щодо зазначеного питання не проводилась та проводитись не буде. Крім того, опрацюванням вебпорталу «Судова влада України» та відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що Вараська міська рада не використовує надані повноваження та не звернулась до суду щодо оскарження вказаної додаткової угоди та стягнення коштів. Тобто, орган місцевого самоврядування не проявив жодної зацікавленості перевірити обставини, викладені прокуратурою у повідомленні та факти порушення законодавства у сфері публічних закупівель з метою усунення нераціонального витрачання бюджетних коштів.
Отже, відповідно до ст. 53 ГПК України, ст.23 Закону України «Про прокуратуру», дані обставини стали підставою для захисту інтересів держави в особі Вараської міської ради шляхом звернення до суду з даним позовом.
Також, прокурор наголошує на тому, що перемога у закупівлі, джерелом фінансування якої є комунальні кошти та укладення договору про закупівлю електричної енергії з ціною за 1 кВт*год електричної енергії 4,38509 грн. без ПДВ та її подальше підвищення шляхом укладення додаткової угоди (без документально підтвердженого коливання ціни на ринку), що призвело до загального збільшення ціни на 49,6 % є нечесною і недобросовісною діловою практикою з боку відповідача. Відтак, оскаржувані додаткові угоди укладені з порушенням вимог ст. 41 Закону, та з огляду на положення ст. ст. 203, 215 ЦК України підлягають визнанню недійсними в судовому порядку.
Враховуючи наведене вище, рішення Господарського суду Рівненської області №918/1260/25 від 09.02.2026 є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а доводи відповідача є безпідставними.

3.Обставини справи, встановлені апеляційним судом.
За результатами опрацювання системи публічних закупівель "Prozorro" Вараською окружною прокуратурою встановлено, що відповідачем-2 проведено відкриті торги з особливостями за предметом "Електрична енергія", очікуваною вартістю 4 019 232,31 грн (номер закупівлі UA-2023-12-05-007890-а).
За результатами проведення відкритих торгів, 28.12.2023 відповідачем - 2 (споживач) з переможцем торгів - відповідачем- 1 (постачальник) укладено договір № 18045-ВЦ/605 на постачання електричної енергії споживачу, за пунктом 2.1. якого постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість використаної (купованої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору. 
За пунктом 2.2. договору обсяг товару за цим договором становить 599 885,42 кВТ/год. Згідно з пунктом 3.1. договору початком постачання електричної енергії споживачу є дата, зазначена в заяві-приєднанні, яка є додатком 1 до цього договору. Датою початку постачання електричної енергії є 01.01.2024.
У Додатку № 2 до договору визначено, що ціна за спожиту електричну енергію за 1 кВт/год становить 4,38509 грн/кВт*год без ПДВ, що включає в себе тариф на послуги з передачі електричної енергії.
Пунктом 3 Додатку № 2 до договору погоджено, що споживач здійснює оплату за фактично відпущену електричну енергію в розрахунковому періоді відповідно до даних комерційного обліку наданих рахунків/Актів приймання - передачі за спожиту електроенергію грошовими коштами на поточний рахунок ТОВ "РОЕК" із спеціальним режимом використання, вказаний у рахунку на оплату та Акті приманні - передачі за спожиту електроенергію. 
За пунктом 9 Додатку № 2 до договору цей договір набирає чинності з моменту погодження (акцептування) споживачем заяви-приєднання (додаток 1 до договору) і договірних величин споживання електричної енергії (додаток 3 до договору) та укладається на строк до 31.12.2024, а в частині виконання фінансових зобов`язань (у тому числі повної оплати заборгованості, включаючи штрафні санкції) - договір діє до повного їх виконання. 
Відповідно до пункту 13.7. договору його істотні умови не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі. Зокрема встановлено, що умови договору можуть бути змінені у випадку зміни ціни такого товару на ринку, що відбулось з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення. Зміна ціни за одиницю електричної енергії допускається за умови надання стороною, яка пропонує зміни, документального підтвердження факту коливання ціни електричної енергії на ринку в торговій зоні “ОЕС України”. Таким документальним підтвердженням можуть бути офіційні дані про ціну, обсяги купівлі-продажу електричної енергії на ринку “на добу на перед” (РДН) та внутрішньодобовому ринку (ВДР), та інші показними, які склалися у відповідному розрахунковому періоді в торговій зоні “ОЕС України” та оприлюднені на офіційному вебсайті ДП “ОПЕРАТОР РИНКУ” за адресою в мережі Інтернет https://www.oree.com.ua – згідно з частиною шостою статті 67 Закону України “Про ринок електричної енергії”, або інші документи органу установи чи організації, які мають повноваження на експертні висновки стосовно відсоткової зміни ціни товару на ринках. Зміна ціни за одиницю товару застосовується з початку розрахункового періоду, у якому відбулись такі зміни.
Як установлено судами із фактичних обставин справи, у подальшому сторонами підписано ряд додаткових угод, якими збільшено ціну за одиницю товару. 
Так, додатковою угодою № 2/71 від 12.02.2024 збільшено ціну за 1 кВт/год. електричної енергії до 4,42856 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.01.2024.
Додатковою угодою № 3/332 від 17.06.2024 збільшено ціну за 1 кВт/год. електричної енергії до 4,79581 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.05.2024.
Додатковою угодою № 4/383 від 22.07.2024 збільшено ціну за 1 кВт/год. електричної енергії до 5,98995 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.06.2024. 
Додатковою угодою № 5/415 від 13.08.2024 збільшено ціну за 1 кВт/год. електричної енергії до 6,55973 грн без ПДВ та визначено, що ціна починає застосовуватись до договірних величин споживання електричної енергії з 01.07.2024. 
Обґрунтовуючи необхідність внесення змін до договору шляхом підписання додаткових угод № 3/332 від 17.06.2024 та № 4/383 від 22.07.2024 ТОВ “РОЕК” надано висновки Рівненської торгово-промислової палати від 31.05.2024 та №В-166 від 01.07.2024, які містять аналіз середньозважених цін на електроенергію на ринку РДН (ОЕС) з січня по червень 2024 року помісячно.
Унаслідок підписання додаткової угоди № 4/383 від 13.06.2024 ціну за електричну енергію за 1 кВт/год. збільшено на 36,6%, а додаткової угоди № 5/415 від 13.08.2024 - на 49,6% відносно ціни, визначеної за умовами договору.
Відтак за період дії договору на постачання електричної енергії з ініціативи постачальника вчетверо збільшено ціну на електричну енергію з 4,38509 грн без ПДВ до 6,55973 грн без ПДВ, тобто на 49,6%. 
Також, як установлено судом, відповідачем - 1 на виконання договору поставлено відповідачу - 500 329 кВт*год. електричної енергії на загальну суму 3 156 669,06 грн, а саме: згідно з актом №480031322/1/1 за січень 2024 року - 59 460 кВт*год на суму 315 986,60 грн з ПДВ; згідно з актом №480031322/2/1 за лютий 2024 року – 53 968 кВт*год на суму 286 800,64 грн з ПДВ; згідно з актом №480031322/3/1 за березень 2024 року - 65 098 кВт*год на суму 345 948,47 грн з ПДВ; згідно з актом №480031322/4/1 за квітень 2024 року – 65 718 кВт*год на суму 349 243,36 грн з ПДВ; згідно з актом №480031322/5/1 за травень 2024 року – 55 974 кВт*год на суму 322 128,82 грн з ПДВ; згідно з актом №480031322/6/1 за червень 2024 року – 56 525 кВт*год на суму 406 298,32 грн з ПДВ; згідно з актом №480031322/7/1 за липень 2024 року - 55 409 кВт*год на суму 436 161,70 грн з ПДВ; згідно з актом №480031322/8/1 за серпень 2024 року – 60 897 кВт*год на суму 479 361,47 грн з ПДВ; згідно з актом №480031322/9/1 за вересень 2024 року - 27 280 кВт*год на суму 214 739,68 грн з ПДВ. 
У свою чергу, позивач оплатив вартість спожитої електричної енергії на суму 3 156 669,06 грн, про що свідчать платіжні інструкції № 1 від 12.02.2024 на суму 315 986,60 грн, № 10 від 18.03.2024 на суму 286 800,64 грн, № 21 від 17.04.2024 на суму 345 948,47 грн, № 37 від 14.05.2024 на суму 349 243,36 грн, № 56 від 13.06.2024 на суму 322 128,82 грн, № 73 від 11.07.2024 на суму 406 298,32 грн, № 96 від 15.08.2024 на суму 436 161,70 грн, № 112 від 12.09.2024 на суму 479 361,47 грн, № 144 від 29.10.2024 на суму 214 739,68 грн.
Розрахунок за поставлену електроенергію мав здійснюватися за ціною, вказаною за умовами договору, позивач повинен був сплатити за поставлену в період з червня по вересень 2024 року електричну енергію в обсязі 200 111 кВт*год. кошти у розмірі 1 052 583,86 грн з ПДВ (200 111 *4,38509 + 20%). 
Отже, внаслідок неправомірного збільшення ціни на електричну енергію шляхом укладання спірних додаткових угод з порушенням законодавства мала місце переплата коштів у розмірі 483 977,31 грн (1 536 561,17 грн - 1 052 583,86 грн).
З огляду на те, що додаткові угоди №4/383 від 22.07.2024 та №5/415 від 13.08.2024 до договору укладено всупереч Закону України “Про публічні закупівлі”, позивач звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовною заявою у якій просить визнати додаткові угоди недійсними в судовому порядку, а безпідставно сплачені кошти стягнути з відповідача -1 на користь Вараської міської ради в дохід місцевого бюджету.
Рішенням Господарського суду Рівненської області від 09.02.2026р. позов задоволено. 

4. Правові норми, які застосовуються апеляційним судом до спірних правовідносин.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
До способів захисту цивільних прав та інтересів належить визнання правочину недійсним (ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно з абз.1 ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, встановлені у статті 203 ЦК України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме в момент його укладання, зокрема, суперечив Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Стаття 627 ЦК України передбачає, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Правові та економічні засади закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад визначає Закон України "Про публічні закупівлі". 
Метою вказаного Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Положеннями частини першої статті 5 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія та ефективність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників; об`єктивна та неупереджена оцінка тендерних пропозицій; запобігання корупційним діям і зловживанням.
У статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" зазначено, що договір про закупівлю - це господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч.1 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі").
Відповідно до ч.4 ст.4 Закону України „Про публічні закупівлі” умови договору про закупівлю не повинні відрізнятися від змісту тендерної пропозиції/пропозиції за результатами електронного аукціону (у тому числі ціни за одиницю товару) переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі або узгодженої ціни пропозиції учасника у разі застосування переговорної процедури, крім випадків визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті та/або випадків перерахунку ціни за результатами електронного аукціону в бік зменшення ціни тендерної пропозиції/пропозиції учасника без зменшення обсягів закупівлі.
Так, згідно зі ст.712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Частиною 1 ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно із частиною першою статті 652 ЦК України разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

5. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної скарги.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Щодо наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в даній справі, судова колегія вважає за необхідне зазначити наступне.
Вараською окружною прокуратурою, відповідно до вимог статті 23 Закону України “Про прокуратуру”, скеровано на адресу Вараської міської ради лист від 27.11.2025 №52-2058ВИХ-25, яким повідомлено про порушення відповідачем - 2 при підписанні додаткових угод до договору постачання електричної енергії та наявність підстав для стягнення коштів.
За змістом відповіді Вараської міської ради від 23.12.2025 №1500-2061-3110-37-05-25, остання повідомила про те, що претензійно-позовна робота Вараською міською радою щодо зазначеного питання не проводилась та проводитись не буде.
Згідно з уставленою судовою практикою захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні компетентні органи, а не прокурор. Прокурор не повинен вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати компетентний орган, який може і бажає захищати інтереси держави. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно (постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019у справі № 826/13768/16, від 05.03.2020 у справі № 9901/511/19, від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18, від 06.07.2021 у справі № 911/2169/20, від 21.06.2023 у справі № 905/1907/21).
У категорії спорів щодо визнання недійсними договорів, укладених у межах публічних закупівель, пред`явлення прокурором позову в інтересах осіб, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, має ґрунтуватися на визначенні того, яка саме особа є суб`єктом, що має безпосередній інтерес у захисті державних фінансових ресурсів та в належному виконанні договірних зобов`язань відповідно до положень Закону №922-VIII (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.03.2025 у справі № 924/524/24).
Закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатись з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.06.2021 у справі №927/491/19, постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.08.2020 у справі № 923/449/18, від 25.02.2021 у справі № 912/9/20, від 25.06.2024 у справі № 918/760/23, від 01.10.2024 у справі № 918/778/23, від 20.02.2025 у справі № 910/16372/21).
У справі, яка розглядається, прокурор, обґрунтовуючи звернення до суду з позовом в інтересах держави в особі Вараської міської ради, зазначив, що укладення додаткових угод до договору всупереч вимогам чинного законодавства порушує інтереси держави у сфері контролю за ефективним та цільовим використанням бюджетних коштів, а дотримання вимог законодавства у цій сфері становить суспільний інтерес, тому захист такого інтересу відповідає функціям прокурора. Крім того, використання бюджетних коштів з порушенням вимог законодавства підриває матеріальну і фінансову основу системи бюджетного фінансування, що, в свою чергу, завдає шкоду інтересам держави. Звернення прокурора до суду з вказаною позовною заявою має важливе значення для зміцнення правопорядку в сфері здійснення публічних закупівель і захисту економічної конкуренції та додержання всіма учасниками цих суспільних відносин принципу законності тощо. Тобто прокурор обґрунтовує порушення інтересів держави укладенням відповідачами оспорюваних додаткових угод усупереч вимогам чинного законодавства та інтересам держави, що призвело до безпідставної зміни істотних умов договору, зростання ціни за одиницю товару і зменшення обсягу постачання та, відповідно, надмірної сплати бюджетних коштів.
При цьому судом враховано, що відповідач-2 створений на базі майна Вараської міської територіальної громади.
Згідно з формою річного плану закупівель на 2024 рік джерелом фінансування закупівлі є кошти місцевого бюджету.
Засновником та власником відповідача-2 відповідно до пункту 1.2 статуту, затвердженого рішенням Вараської міської ради №1178 від 22.12.2021, є Вараська міська рада.
Пунктом 5.5.2 статуту встановлено, що джерелами формування майна та коштів підприємства зокрема є кошти місцевого та державного бюджетів (бюджетні кошти).
Окрім цього, пунктом 7.1 статуту визначено, що контроль діяльності підприємства здійснює виконавчий комітет Вараської міської ради, який виконує функцію органу управління господарською діяльністю в межах та обсягах, визначених Законом України “Про місцеве самоврядування в Україні”.
Таким чином, Вараська міська рада як засновник здійснює контроль за ефективністю використання майна, що є власністю територіальної громади і закріплене за підприємством на праві господарського відання.
Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.06.2023 у справі №905/1907/21, оскільки засновником закладу та власником його майна є територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування, що фінансує і контролює діяльність такого комунального закладу, а також зобов`язаний контролювати виконання обласного бюджету, зокрема, законність та ефективність використання зазначеним закладом коштів цього бюджету за договорами про закупівлю товарів, то вказаний орган місцевого самоврядування є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів відповідного бюджету.
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що прокурором належним чином підтверджено наявність підстав для представництва інтересів держави у даній справі та правильно визначено позивачем уповноважений орган, в інтересах якого заявлено позов.
При цьому суд враховує правову позицію, викладену в постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.03.2024 у справі №904/192/22, відповідно до якої у спорах щодо визнання недійсними договорів про закупівлю та застосування наслідків їх недійсності повернення безпідставно витрачених бюджетних коштів має здійснюватися на користь держави в особі уповноваженого органу - головного розпорядника бюджетних коштів.
Отже, визначений прокурором позивач є належним суб`єктом звернення до суду та уособлює державу у спірних правовідносинах, а тому саме на його користь можуть бути застосовані наслідки недійсності правочину у вигляді повернення коштів, витрачених з порушенням вимог законодавства.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсними додаткових угод до договору колегія суддів зазначає наступне.
Наведені обставини свідчать про те, що внаслідок укладення додаткових угод № 2/71 від 12.02.2024, № 3/332 від 17.06.2024, № 4/383 від 22.07.2024 та № 5/415 від 13.08.2024 ціна електричної енергії за 1 кВт/год була послідовно збільшена з 4,38509 грн без ПДВ до 6,55973 грн без ПДВ. При цьому додатковими угодами № 4/383 та № 5/415 ціна товару була підвищена відповідно на 36,6 % та 49,6 % порівняно з первісною ціною, визначеною договором.
Обґрунтовуючи внесення змін до договору, відповідач посилався на висновки Рівненської торгово-промислової палати щодо динаміки середньозважених цін на ринку «на добу наперед». Водночас такі документи лише відображають інформацію про ринкові ціни та самі по собі не підтверджують наявності передбачених законом підстав для збільшення ціни понад встановлені законодавством межі.
Таким чином, у результаті послідовного укладення додаткових угод ціна електричної енергії була збільшена загалом на 49,6 % від первісної ціни договору, що істотно перевищує граничний 10-відсотковий ліміт, визначений пунктом 2 частини п`ятої статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі». Таке збільшення фактично призвело до зміни істотних умов договору всупереч вимогам законодавства у сфері публічних закупівель та правовим висновкам Верховного Суду щодо недопустимості обходу встановлених законом обмежень шляхом послідовного укладення додаткових угод. 
За таких обставин наявні правові підстави для визнання додаткових угод № 4/383 від 22.07.2024 та № 5/415 від 13.08.2024 недійсними.
Оцінюючи наявність правових підстав для укладення спірних додаткових угод, колегія суддів враховує наступне.
Згідно з п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" істотні умови договору про закупівлю не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків збільшення ціни за одиницю товару до 10 відсотків пропорційно збільшенню ціни такого товару на ринку у разі коливання ціни такого товару на ринку за умови, що така зміна не призведе до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю, - не частіше ніж один раз на 90 днів з моменту підписання договору про закупівлю/внесення змін до такого договору щодо збільшення ціни за одиницю товару. Обмеження щодо строків зміни ціни за одиницю товару не застосовується у випадках зміни умов договору про закупівлю бензину та дизельного пального, природного газу та електричної енергії.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, у будь-якому разі ціна за одиницю товару не може бути збільшена більше ніж на 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами у договорі за результатами процедури закупівлі, незалежно від кількості та строків зміни ціни протягом дії договору. Тобто під час дії договору про закупівлю сторони можуть неодноразово змінювати ціну товару у бік збільшення за наявності умов, встановлених у ст.652 ЦК України та п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", проте загальне збільшення такої ціни не повинно перевищувати 10% від тієї ціни товару, яка була визначена сторонами при укладенні договору за результатами процедури закупівлі.
Визначене законодавцем відсоткове значення обмеження суми є граничним (пороговим) і відповідний ліміт зміни ціни слід враховувати при кожному внесенні змін до договору про закупівлю, а не застосовувати щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Іншими словами, це означає, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору (у разі коливання ціни товару на ринку) не може перевищувати нормативно закріпленого 10 % значення для зміни ціни, визначеної в договорі про закупівлю (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2025 у справі № 920/19/24).
Передбачена законодавством про публічні закупівлі норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Для того, щоб за таких обставин не був розірваний уже укладений договір і щоб не проводити новий тендер закон дає можливість збільшити ціну, але не більше як на 10 %. Інше тлумачення відповідної норми Закону "Про публічні закупівлі" нівелює, знецінює, робить непрозорою процедуру відкритих торгів. Обмеження 10% застосовується як максимальний ліміт щодо зміни ціни, визначеної у договорі, незалежно від того, як часто відбуваються такі зміни (кількість підписаних додаткових угод).
Тендер проводиться не лише для того, щоб закупівля була проведена на максимально вигідних для держави умовах, але й для того, щоб забезпечити однакову можливість усім суб`єктам господарювання продавати свої товари, роботи чи послуги державі.
Метою Закону України "Про публічні закупівлі" є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобіганні проявам корупції в цій сфері та розвитку добросовісної конкуренції, оскільки продавці з метою перемоги можуть під час проведення процедури закупівлі пропонувати ціну товару, яка нижча за ринкову, а в подальшому, після укладення договору про закупівлю, вимагати збільшити цю ціну, мотивуючи коливаннями ціни такого товару на ринку (постанови Верховного Суду: від 10.12.2024 у справі № 924/413/24, від 15.10.2024 у справі № 918/18/24, від 08.10.2024 у справі № 918/728/23).
Колегія суддів також враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24 вказала на те, що норми п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" визначають правила внесення змін до договору про закупівлю без проведення нової процедури закупівлі, зокрема, надаючи можливість внесення цих змін у разі збільшення ціни товару, однак за умови, що сукупне значення збільшення ціни при послідовних змінах до договору не повинне перевищувати нормативно визначеного граничного (порогового) відсоткового значення суми, визначеної в договорі про закупівлю, а не застосовуватися щоразу до кожного окремого випадку внесення змін. Такі послідовні зміни не повинні спрямовуватися на ухиляння від виконання положень цієї норми Закону України "Про публічні закупівлі".
Інший підхід до розуміння положень п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", який передбачає щоразу з кожним внесення змін можливість збільшення ціни договору до 10 %, тобто можливість необмеженого збільшення ціни (понад 10 % ціни договору закупівлі) при незмінному загальному розмірі суми закупівлі, може призвести до нівелювання мети законодавчого регулювання процедур закупівлі, адже відкриває шлях до маніпулювання учасниками загальною вартістю пропозицій, внаслідок чого відкривається можливість під час процедури усунути конкурентів, запропонувавши найнижчу ціну, та після укладення договору підвищити ціну до рівня економічно обґрунтованої.
Укладення додаткових угод до договору про закупівлю щодо зміни ціни на товар із урахуванням подібного підходу спотворюватиме результати торгів та зводитиме нанівець економію, яку було отримано під час підписання договору, та, як наслідок, робитиме результат закупівлі невизначеним й зумовлюватиме неефективне використання бюджетних коштів, що є прямим порушенням принципів процедури закупівлі, визначених преамбулою та ст.5 Закону України "Про публічні закупівлі".
Окрім того, збільшення ціни може призвести до того, що кількість товарів настільки зменшиться, що виконання договору закупівлі в такому обсязі не відповідатиме господарській меті укладення замовником договору закупівлі.
До того ж застосування підходу, який передбачає можливість збільшувати ціну за одиницю товару більше ніж на 10 % пропорційно збільшенню ціни товару на ринку, у разі коливання ціни цього товару, спотворюватиме принцип добросовісної конкуренції серед учасників.
Велика Палата Верховного Суду (постанова від 21.11.2025 у справі №920/19/24), з урахуванням наведеного вище аналізу нормативного припису п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", беручи до уваги усталену та послідовну судову практику, дійшла висновку, що зміна тлумачення зазначеної норми та запровадження протилежного підходу щодо можливості неодноразового збільшення ціни товару на 10 % при кожному внесенні змін до договору про закупівлю більше нагадує власне зміну цієї норми та, як наслідок, порушуватиме принцип правової визначеності.
Відтак, ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі" дає можливість змінити умови укладеного договору шляхом збільшення ціни за одиницю товару до 10 % від ціни визначеної в договорі про закупівлю, та має на меті запобігання ситуаціям, коли внаслідок істотної зміни обставин укладений договір стає вочевидь невигідним для постачальника. Водночас ця норма застосовується, якщо відбувається значне коливання (зростання) ціни на ринку, яке робить для однієї сторони договору його виконання вочевидь невигідним, збитковим. Документи щодо коливання ціни повинні підтверджувати, чому відповідне підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, та/або чому виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що у "Прикінцеві та перехідні положення" вказаного закону внесено зміни, які почали діяти з 10.09.2022 року, зокрема, п.37 передбачено "установити, що на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених цим Законом, визначаються Кабінетом Міністрів України із забезпеченням захищеності таких замовників від воєнних загроз".
12.10.2022 року прийнято постанову Кабінету Міністрів України №1178 "Про затвердження особливостей здійснення публічних закупівель товарів, робіт і послуг для замовників, передбачених Законом України "Про публічні закупівлі", на період дії правового режиму воєнного стану в Україні та протягом 90 днів з дня його припинення або скасування" (далі Особливості), яка почала діяти з 19.10.2022 року.
Згідно з пп.2 п.19 Особливостей (в редакції чинній на момент укладення спірних додаткових угод), істотні умови договору про закупівлю, укладеного відповідно до пунктів 10 і 13 (крім пп.13 п.13) цих особливостей, не можуть змінюватися після його підписання до виконання зобов`язань сторонами в повному обсязі, крім випадків, погодження зміни ціни за одиницю товару в договорі про закупівлю у разі коливання ціни такого товару на ринку, що відбулося з моменту укладення договору про закупівлю або останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни за одиницю товару. Зміна ціни за одиницю товару здійснюється пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку (відсоток збільшення ціни за одиницю товару не може перевищувати відсоток коливання (збільшення) ціни такого товару на ринку) за умови документального підтвердження такого коливання та не повинна призвести до збільшення суми, визначеної в договорі про закупівлю на момент його укладення.
Апеляційний суд зауважує, що зазначений пункт Особливостей лише деталізує випадки для можливості зміни сторонами правочину ціни договору в порядку п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", та не встановлює іншого алгоритму розрахунку процентного співвідношення ціноутворення передбаченого зазначеною нормою (постанови Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 09.04.2026 у справі №914/1671/24, від 28.08.2024 у справі №918/694/23).
З огляду на викладене, доводи апелянта про те, що пп.2 п.19 Особливостей не містить обмежень щодо відсоткового збільшення ціни за одиницю товару, зокрема, щодо прив`язки до обмеження у 10 %, не заслуговують на увагу та не приймаються апеляційним судом.
Крім того, суд також враховує, що 10% обмеження ціни пропорційно коливанню ціни такого товару на ринку, що відбулося з дня укладення договору про закупівлю (у разі збільшення ціни за одиницю товару за цим підпунктом вперше) або з дня останнього внесення змін до договору про закупівлю в частині зміни ціни (у разі збільшення ціни за одиницю товару за цим підпунктом вдруге і далі) та загальне обмеження збільшення ціни до 50% від первісної ціни договору було введено в дію лише Постановою КМУ №1067 від 01.09.2025, яка набрала чинності 04.09.2025.
Однак, зазначений підпункт у відповідній редакції не підлягає застосуванню до правовідносин у цій справі, оскільки вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, господарський суд повинен установити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними саме на момент їх вчинення. Тобто, для того щоб визнати той чи інший правочин недійсним, позивач по справі має довести, що такий правочин, саме у момент його укладання, зокрема, суперечив актам цивільного законодавства.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, оспорювані додаткові угоди до договору укладені з порушенням вимог Закону України "Про публічні закупівлі", оскільки за їх умовами ціна за одиницю товару (кВт/годину) перевищила 10 % граничну межу, а ціна договору фактично збільшилась на 49,6 порівняно з погодженою ціною під час закупівлі, що суперечить положенням п.2 ч.5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
Разом з тим, колегія суддів також звертає увагу, що кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження. Документ про зміну ціни повинен містити належне підтвердження викладених у ньому даних, проведених досліджень коливання ринку, джерел інформації тощо (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13.10.2020 року у справі №912/1580/18, від 02.12.2020 року у справі №913/368/19, від 11.05.2023 року у справі №910/17520/21).
Тобто сам факт збільшення ціни товару на ринку не обов`язково тягне підвищення ціни на аналогічний товар, який є предметом договору.
При зверненні до замовника з пропозиціями підвищити ціну постачальник має обґрунтувати, чому таке підвищення цін на ринку зумовлює неможливість виконання договору по ціні, запропонованій замовнику на тендері, навести причини, через які виконання укладеного договору стало для постачальника вочевидь невигідним. Крім того, постачальник також має довести, що підвищення ціни є непрогнозованим (його неможливо було передбачити і закласти в ціну товару на момент подання постачальником тендерної пропозиції).
Як коливання ціни необхідно розуміти зміну за певний період часу ціни товару на ринку чи то в сторону зменшення, чи в сторону збільшення. І таке коливання має відбуватись саме в період укладання договору і до внесення відповідних змін до нього.
Водночас, на підтвердження факту коливання ціни на товар, у документі, який видає компетентна організація, має бути зазначена діюча ринкова ціна на товар і її порівняння з ринковою ціною станом на дату, з якої почали змінюватися ціни на ринку, - як у бік збільшення, так і у бік зменшення (тобто наявність коливання). Необхідність зазначення такої інформації зумовлюється також тим, що у випадку коливання цін зміни до договору про закупівлю вносяться з урахуванням показників коливання цін, що стали підставою для здійснення попередніх змін до договору. Кожна зміна до договору має містити окреме документальне підтвердження.
Законом України "Про публічні закупівлі" не передбачено форму/вигляд інформації щодо такого коливання, внесення змін до договору про закупівлю можливе у випадку саме факту коливання ціни такого товару на ринку та повинно бути обґрунтованим і документально підтвердженим (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.02.2025 року у справі №916/747/24).
Крім того, спеціальним законодавством у сфері публічних закупівель не визначено певний орган чи особу, яку законодавець наділив би повноваженнями надавати інформацію на підтвердження коливання ціни товару на ринку.
Однак, під час визначення щодо доказів на підтвердження коливання ціни товару на ринку слід виходити як з аналізу норм чинного законодавства щодо повноважень та функцій суб`єктів надання такої інформації (наприклад, до цих суб`єктів можна віднести, Державну службу статистики України, на яку постановою КМУ від 10.09.2014 року №442 "Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади" покладено функцію з контролю за цінами в частині здійснення моніторингу динаміки цін (тарифів) на споживчому ринку; державне підприємство "Державний інформаційно-аналітичний центр моніторингу зовнішніх товарних ринків", яке на замовлення суб`єкта господарювання виконує цінові / товарні експертизи, зокрема, щодо відповідності ціни договору наявній кон`юнктурі певного ринку товарів; ТПП України, яка у межах власних повноважень надає послуги щодо цінової інформації, тощо), так і положень щодо доказів, які закріплені у главі 5 розділу І ГПК України.
Наведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.11.2025 у справі №920/19/24.
Таким чином, з-поміж іншого, довідки, експертні висновки ТПП України, тощо можуть використовуватися для підтвердження коливання ціни товару на ринку. Втім судам у порядку ст.86 ГПК України слід їх досліджувати та оцінювати за критеріями належності, допустимості, достовірності, вірогідності з точку зору саме факту коливання ціни на товар (постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.09.2023 року у справі № 926/3244/22).
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "РОЕК" на підтвердження підвищення ціни електричної енергії та наявності коливання ціни такого товару на ринку, а відтак і підстав для укладення оспорюваних додаткових угод, надало експертні висновки Рівненської торгово-промислової палати від 31.05.2024, 01.07.2024 та 30.07.2024 (а.с.30-32), складені на підставі листів-заявок постачальника.
Аналізуючи та оцінюючи зміст експертних висновків Рівненської торгово-промислової палати, наданих на підтвердження коливання ціни електричної енергії на ринку, та враховуючи, що для обґрунтування підвищення ціни ТОВ "РОЕК" на власний розсуд обирало періоди для порівняння середніх цін на електричну енергію, колегія суддів вважає, що дослідження таких періодів та відповідних цін не відображає їх реальної динаміки, а відтак не може бути належним обґрунтуванням висновку про коливання цін у бік збільшення. Крім того, у наданих документах відсутні докази на підтвердження пропорційного зростання ціни товару на ринку.
Водночас, наведені документи не містять відомостей щодо динаміки ціни на електричну енергію, пропорційності їх зростання, у них відсутній аналіз вартості ціни електричної енергії на конкретну дату у порівнянні з попередніми періодами чи будь-які інші дані, які б підтверджували коливання ціни електричної енергії на ринку, у зв`язку із чим не містять належного обґрунтування для зміни істотних умов договору на підставі п.2 ч.5 ст. 41 Закону України "Про публічні закупівлі".
За наведених обставин, керуючись ст.86 ГПК України щодо оцінки доказів, апеляційний суд вважає, що зазначені експертні висновки Рівненської ТПП не є документальним підтвердженням коливання цін на ринку у період між укладенням договору та внесенням змін до нього шляхом укладення спірних додаткових угод, а відтак не є належними доказами в обґрунтування необхідності внесення змін в істотні умови договору про закупівлю.
Будь-яких інших належних та допустимих доказів у розумінні ст.76, 77 ГПК України в підтвердження обґрунтування факту коливання ціни на електричну енергію на ринку у бік збільшення відповідач суду не надав.
Крім того, відповідач не навів належного обґрунтування, чим підвищення ціни на ринку, зазначене в довідках, об`єктивно унеможливлює виконання договору за ціною, визначеною в тендерній пропозиції, або свідчить про економічну невигідність виконання договору на погоджених умовах.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що додаткові угоди №4/383 від 22.07.2024 та №5/415 від 13.08.2024 укладені без належного обґрунтування та документального підтвердження коливання ціни з порушенням вимог п.2 ч.5 ст.41 Закону України "Про публічні закупівлі", пп.2 тп.19 Особливостей, затв. постановою КМУ №1178, а тому підлягають визнанню недійсними на підставі ст.203, 215 ЦК України, що вірно було враховано судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.

Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача коштів у сумі 384 927,97 грн, колегія суддів враховує наступне.
Згідно з ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з п.1 ч.3 ст.1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином.
Враховуючи, що оспорювані додаткові угоди №4/383 від 22.07.2024 та №5/415 від 13.08.2024 є недійсними та не породжують правових наслідків, та встановивши, що внаслідок виконання споживачем своїх зобов`язань фінансового характеру за оспорюваними угодами постачальником було отримано грошові кошти на загальну суму 384 927,97 грн, які є такими, що були безпідставно одержані відповідачем, і підстава їх набуття відпала, а тому відповідач зобов`язаний їх повернути, що відповідає приписам ст.216, 1212 ЦК України. Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову у вказаній частині щодо стягнення грошових коштів на користь Вараської міської ради.
Такий висновок узгоджується з позицією Великої Палатою Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.01.2024 у справі №922/2321/22, 21.11.2025 у справі №920/19/24, яка підлягає врахуванню судами в силу положень ч.4 ст.236 ГПК України.
Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції, апелянт не подав жодних належних та допустимих доказів на підтвердження власних доводів, які могли б бути прийняті та досліджені судом апеляційної інстанції в розумінні ст.73, 76-79, 86 ГПК України.
Відтак судова колегія вважає, що місцевий господарський суд з достатньою повнотою дослідив усі обставини справи, надав належну оцінку представленим доказам, висновки суду не суперечать матеріалам справи, обставини, які мають значення по справі, судом установлені вірно. Порушень норм матеріального та процесуального права не установлено.
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Отже, судом першої інстанції за результатами розгляду справи було прийнято законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення, а скаржником в апеляційній скарзі вищенаведені висновки суду першої інстанції не спростовано.

6.Висновки за результатами апеляційного розгляду. 
Таким чином, у апеляційній скарзі Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість рішення суду першої інстанції.
Виходячи з положень статті 11 ГПК України, апеляційний суд виходить з того, що як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін. 
Відтак, застосовуючи наведену практику європейського суду, апеляційний суд вважає що, враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши у рішенні суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, прийшла до висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні для скасування рішення суду. 
З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду приходить до висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення, передбачених ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду – без змін. 
Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно ст.129 ГПК.
Керуючись ст.ст.269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівненська обласна енергопостачальна компанія" на рішення Господарського суду Рівненської області від 09.02.26р. у справі №918/1260/25 - залишити без задоволення, рішення Господарського суду Рівненської області - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції в порядку ст.284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у строк та в порядку встановленому статтями 287-289 ГПК України.

Справу №918/1260/25 повернути Господарському суду Рівненської області.

Повна постанова складена "09" червня 2026 р.

Головуючий суддя Філіпова Т.Л. 

Суддя   Бучинська Г.Б. 

Суддя   Мельник О.В.